ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2017 р.                               м. Київ                                   К/800/27230/14 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
головуючого - Смоковича М.  І.,
суддів:  Мороз Л. Л., Стрелець Т. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія ВІСТ" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та стягнення коштів, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія ВІСТ"  на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014  року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія ВІСТ"  (далі - ТОВ "Торгівельна компанія ВІСТ") звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200409/2 від 26 червня 2013 року, №  100260000/2013/200437/2 від 12 липня 2013 року, №  100260000/2013/200473/2 від 25 липня 2013 року;
- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму надмірно сплачених коштів в розмірі 166522,43 грн., з них: податок на додану вартість - 135234,79 грн. та ввізне мито - 31287,64 гривень.
В мотивування позовних вимог зазначає, що для митного оформлення товарів, які надіслано на виконання вимог укладеного зовнішньоекономічного договору, позивачем надано вантажні митні декларації                                                  № 100260000/2013/106131 від 25 червня 2013 року, № 100260000/2013/107128 від 10 липня 2013 року та №  100260000/2013/108212 від 25 липня 2013 року, в яких вказано митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Проте, за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200409/2 від 26 червня 2013 року, №  100260000/2013/200437/2 від 12 липня 2013 року, №  100260000/2013/200473/2 від 25 липня 2013 року, підставою для прийняття яких, на думку контролюючого органу, слугували розбіжності в наданих документах, а також наведення декларантом неповних відомостей, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товару.
Вважаючи, що такі дії та рішення відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства стосовно порядку митного оформлення товару та застосування методів визначення митної вартості товару, позивач звернувсь до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування рішень Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, а також стягнення коштів через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014  року, в задоволенні позову відмовлено.
У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Водночас, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві у запереченнях вказує на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.
Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 травня 2010 року між позивачем та    підприємством "JIASHAN EVERSHINE INTERNATIONAL TRADE CO.LTD." (Китай) укладено контракт № 100528/1 щодо поставки саморізів та анкерів на умовах, визначених в проформах та в інвойсах, які є невід'ємними частинами контракту.
Відповідно до пункту 2.2 вищевказаного договору передбачено, що ціна, кількість та асортимент встановлюється по домовленості щодо кожної партії товару та вказуються в проформах та інвойсах.
Для митного оформлення товарів, а саме виробів з різьбою з чорних металів, який надійшов на виконання умов контракту № 100528/1 від 28 травня 2010 року позивачем подано вантажні митні декларації №  100260000/2013/106131 від 25  червня 2013 року, № 100260000/2013/107128 від 10 липня 2013 року та №  100260000/2013/108212 від 25 липня 2013 року, в яких вказано митну вартість  за основним методом, тобто за ціною договору.
На підтвердження вартості товарів, зазначеної у вищенаведених деклараціях декларантом подано:
- контракт № 100528/1 від 28 травня 2010 року;
- інвойс №  ES 13-T9658 від 08 травня 2013 року на суму 45774, 96 доларів США, інвойс № ES 13-T9684 від 21 травня 2013 року на суму 41085,93 доларів США, інвойс №  ES 13-T9683 від 23 травня 2013 року на суму 34036,99 доларів США;
- платіжні доручення №  45 від 06 червня 2013 року на суму 45774,96 доларів США, № 50 від 19 червня 2013 року на суму 41085,93 доларів США, №  51 від 05 липня 2013 року на суму 34036,99 доларів США;
- проформи-інвойси № VIST 13-01 від 23 січня 2013 року, № VIST 13-03 від 05 березня 2013 року, № VIST 13-02 від 04 березня 2013 року;
- пакувальні листи, сертифікати походження; 
- специфікації № ESH 01-13 від 08 травня 2013 року, № ESH 03-13 від 21  травня 2013 року, №  ESH 02-13 від 23 травня 2013 року;
- договір на експедиційні послуги № КН 95 FS від 12 жовтня 2011 року; 
- довідки про вартість транспорту № 1/05 від 14 червня 2013 року, №  2/05 від 04 червня 2013 року, № 3/05 від 04 червня 2013 року;
- коносаменти, залізничні накладні, сертифікат походження, прайс-лист виробника, калькуляції від виробника, копії експортних декларацій.
Не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у вищезазначених деклараціях, контролюючим органом запропоновано додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: документи, що підтверджують складові митної вартості; виписку з бухгалтерської документації; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; інформацію біржових організацій про вартість сировини.
Внаслідок здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, органом доходів і зборів прийняті рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200409/2 від 26 червня 2013 року, №  100260000/2013/200437/2 від 12 липня 2013 року, №  100260000/2013/200473/2 від 25 липня 2013 року, у відповідності до яких митну вартість товару визначено за резервним методом.
Відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів №  100260000/2013/200409/2 від 26 червня 2013 року розраховану декларантом загальну суму митної вартості товару скориговано з 46624,96 доларів США до 64273,03  доларів США. 
Згідно з рішенням про коригування митної вартості товарів №  100260000/2013/200437/2 від 12 липня 2013 року розраховану декларантом загальну суму митної вартості товару скориговано з 41935,93 доларів США до 68496,24 доларів США. 
Також рішенням про коригування митної вартості товарів №  100260000/2013/200473/2 від 25 липня 2013 року скориговано розраховану декларантом загальну суму митної вартості товару з 34886,99 доларів США до 71359,98 доларів США. 
Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про  доведення відповідачем як суб'єктом владних повноважень правомірність своїх дій щодо застосування іншого методу визначення митної вартості товару, ніж заявлений декларантом у вантажних митних деклараціях.
Зазначена позиція була підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.
Згідно з частиною восьмою статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості про митну вартість товарів та метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 264 Митного кодексу України митна декларація та інші документи подаються до органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.
В силу статті 49 Митного кодексу України   митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Приписами статті 53 Митного кодексу України обумовлено, що   у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи   будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України    вбачається, що  законодавством    передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положень  статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур"" від 15 лютого 2011 року, якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у  статті 8 Митного кодексу України   принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
В силу частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За нормами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ)  резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). 
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. 
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Так, контроль правильності визначення митної вартості товарів включає в себе контроль правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості товарів.
Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданих ТОВ  "Торгівельна компанія ВІСТ" декларацій, поставка товару ввезеного на митну територію України здійснювалася на умовах FOB CN Shanghai згідно з Incoterms-2010, що відповідає укладеному контракту № 100528/1 від 28 травня 2010 року та інвойсам №  ES 13-T9658 від 08 травня 2013 року, № ES 13-T9684 від 21 травня 2013 року, №  ES 13-T9683 від 23 травня 2013 року.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що підставою прийняття оскаржуваних рішень зумовлено розбіжностями в документах, зазначених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, а також відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Однак, контролюючим органом не вказано які саме розбіжності містять документи, надані декларантом, що призвело до виникнення сумнівів стосовно правильності зазначеної вартості товару.
З матеріалів справи вбачається, що вартість задекларованого товару в усіх трьох випадках підтверджується документами, які були подано разом із митними деклараціями, зокрема: інвойсами №  ES 13-T9658 від 08 травня 2013 року на суму 45774, 96 доларів США, № ES 13-T9684 від 21 травня 2013 року на суму 41085,93 доларів США, №  ES 13-T9683 від 23 травня 2013 року на суму 34036,99 доларів США; платіжними дорученнями №  45 від 06 червня 2013 року на суму 45774,96 доларів США, № 50 від 19 червня 2013 року на суму 41085,93 доларів США, №  51 від 05 липня 2013 року на суму 34036,99 доларів США.
Разом з цим, слід зауважити, що експортними деклараціями країни відправлення, які міститься в матеріалах справи, підтверджується ціна товару, яка заявлена ТОВ "Торгівельна компанія ВІСТ" у деклараціях №  100260000/2013/106131 від 25  червня 2013 року, № 100260000/2013/107128 від 10 липня 2013 року та №  100260000/2013/108212 від 25 липня 2013 року.
Транспортні ж витрати, які за умовами поставки FOB покладають обов'язок саме на ТОВ "Торгівельна компанія ВІСТ", в свою чергу, становлять у всіх трьох випадках 6794,00 грн., що підтверджуються договором на експедиційні послуги № КН95FS від 12 жовтня 2011 року, який укладено між позивачем та Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель" та відповідними довідками про вартість транспорту № 1/05 від 14 червня 2013 року, №  2/05 від 04  червня 2013  року, № 3/05 від 04 червня 2013 року, видані ДП "Кюне і Нагель".
Отже, позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п'ятої статті  58 Митного кодексу України, в яких вказано, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті,  - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що первинні документи, які були надані для митного оформлення товару підтверджують та відповідають заявленої позивачем митної вартості. 
Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає позовні вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ  "Торгівельна компанія ВІСТ" суму надмірно сплачених коштів, які складаються зі сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита безпідставними. 
Згідно із пунктом 2.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, Державної митної служби України № 25/44 від 24  січня  2006 року (далі - Порядок № 25/44) для зарахування коштів, що вносяться платниками та громадянами до/або під час митного оформлення товарів, на балансі Головного управління Казначейства відкриті на ім'я митних органів за балансовим рахунком 3734 "депозитні рахунки митних органів" (далі  - депозитний рахунок 3734).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.3, 3.4 Порядку № 25/44 сплата коштів у національній валюті, призначених для забезпечення справляння митних та інших платежів, здійснюється платниками до/або під час митного оформлення товарів з рахунків, відкритих ними в банках, у вигляді передплати та/або доплати, а також готівкою через банки на депозитні рахунки 3734, відкриті на ім'я митних органів в Головному управлінні Казначейства. Кошти, що надійшли на депозитні рахунки 3734 митних органів згідно із Порядком №  25/44, перераховуються митними органами виключно для здійснення таких операцій, як: зарахування до відповідних бюджетів України; повернення платникам помилково та/або надміру сплачених коштів.
Розпорядження коштами, що обліковуються на депозитних рахунках  3734 митних органів згідно із Порядком № 25/44 здійснюється виключно на підставі платіжних доручень, що оформлені митними органами в установленому порядку.
Повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів 3734, зокрема, здійснюється відповідно до Порядку № 25/44, повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України №   618 від 20  липня 2007 року (далі - Порядок № 618). ГУ ДКСУ у м. Києві на підставі платіжних доручень митних органів забезпечує перерахування коштів на банківські рахунки платників, відкриті в банках; банківські рахунки 2603 відкриті митним органам у відповідних відокремлених підрозділах уповноваженого банку за місцезнаходженням митного органу для виплати коштів платникам готівкою, якщо такі кошти вносилися готівкою.
Зазначені розрахунки регулюються в централізованому порядку згідно із відповідними договорами між Державною митною службою України та уповноваженим банком, що обслуговує митні органи.
Відповідно до Порядку № 618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.
Заява, яка зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.
Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.
Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.
Окрім того, порядок повернення таких коштів регламентовано наказом Міністерства фінансів України №     787 від 03 вересня 2013 року "Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" (далі - Порядок № 787).
Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Із системного аналізу вищевказаних норм, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ  "Торгівельна компанія ВІСТ" суму надмірно сплачених коштів, які складаються зі сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита у розмірі 166522,43 грн. задоволенню не підлягають.
Статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України надано право суду касаційної інстанції скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає необхідним їх судові рішення скасувати та задовольнити частково позовні вимоги. 
Керуючись статтями 221, 222, 229, 232, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія ВІСТ" задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15  квітня 2014  року у цій справі скасувати.
          Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія ВІСТ" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та стягнення коштів - задовольнити частково.
          Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200409/2 від 26 червня 2013 року, №  100260000/2013/200437/2 від 12 липня 2013 року, №  100260000/2013/200473/2 від 25 липня 2013 року.
В решті позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                      М. І. Смокович 
Судді                                                                                          Л. Л. Мороз
 Т. Г. Стрелець