№ 5-458ск17
 
П О С Т А Н О В А

09 березня 2017 року                                                                                м. Київ
 
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і  кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_2 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року, 
в с т а н о в и в:
зі змісту касаційної скарги з доповненнями засудженого вбачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями. 
Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року засудженому ОСОБА_2 було відмовлено у витребуванні матеріалів справи щодо нього із зазначенням недоліків та строку їх усунення.
При цьому йому роз`яснювалося, що в силу ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу, відповідно до якої в скарзі, крім іншого, зазначаються вказівки на те, у чому полягає незаконність судових рішень, доводи на обґрунтування такої позиції, а також конкретне прохання з урахуванням того, яке рішення може ухвалити суд касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, підставами для  скасування вказаних судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року). 
Проте, як видно зі змісту повторно поданої касаційної скарги з доповненнями, засуджений не усунув недоліків, зазначених у постанові від 30 січня 2017 року.
Так, касаційна скарга з доповненнями, як і попереднього разу не містить належного обґрунтування незаконності оскаржуваного вироку суду першої інстанції та необхідності його скасування чи зміни на підставах, передбачених ст. 398 КПК України 1960 року, з огляду на положення статей 370, 371, 372 цього Кодексу. При цьому, доводи засудженого про незаконність вироку суду першої інстанції щодо нього, по суті, стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти та однобічності досудового і судового слідства, що згідно з ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, вимоги засудженого   ОСОБА_2  до суду касаційної інстанції, не узгоджуються з положеннями ст. 396 КПК України 1960 року, яка встановлює повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки він не зазначає, що має зробити суд касаційної інстанції з оскаржуваною ухвалою апеляційного суду. 
Окрім вказаного, засуджений повторно, усупереч ст. 387 КПК України до скарги не додає копії оскаржуваних судових рішень. 
Згідно зі ст. 388 КПК України 1960 року, справа не витребовується, якщо скарга, відповідно до вимог статей 350, 398 КПК України 1960 року, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, 
п о с т а н о в и в:
відмовити ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у цій постанові недоліків і якщо вона надійде в межах строку, визначеного ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи (скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущений цей місячний строк при повторному зверненні до суду).
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        ОСОБА_1