П О С Т А Н О В А  
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

1 грудня 2016 року                                                                                  м. Київ

Судова  палата у кримінальних справах                          
 
Верховного Суду України у складі:

головуючого | судді-доповідача   ОСОБА_17,
суддів: | ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
за участі:  при секретарях: | прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_25,   ОСОБА_26, ОСОБА_27,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою захисника ОСОБА_12 про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо засудженого ОСОБА_13,
                                                                                                 у с т а н о в и л а:
вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня   2015 року ОСОБА_13, 1956 року народження, громадянина України, який має середню освіту, не працює, несудимого, засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вирішено цивільний позов потерпілої ОСОБА_14. 
Згідно з вироком, ОСОБА_13 визнано винуватим у тому, що він           8 липня 2014 року приблизно о 15 год. 30 хв., керуючи технічно справним легковим транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_1, на 9 км+500 м автодороги «Т 0303», сполученням Луцьк - Радомишль - Демидівка - Дубно, рухаючись по сухій ділянці асфальтобетонної дороги у напрямку с. Радомишль Луцького району, неподалік с. Лаврів, порушив вимоги пунктів 2.9 (а), 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та здійснюючи обгін, проявив безпечність та неуважність, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, що призвело до зіткнення з вантажним автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_15, у результаті чого вантажний автомобіль з'їхав на узбіччя, де зіткнувся з придорожнім деревом. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, у тому числі тяжкі, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер. У прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою і наслідками, що настали, перебуває порушення ОСОБА_13 пунктів 2.9(а), 12.1. 13.1. 13.3 ПДР.
16 квітня 2015 року Апеляційний суд Волинської області змінив вирок. На підставі статті 75 КК звільнив ОСОБА_13 від відбування основного покарання, призначеного за частиною 2 статті 286 КК, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та поклав на нього обов'язки, передбачені статтею 76 КК. Також на підставі частини 2 статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) із мотивувальної частини вироку виключив посилання на порушення ОСОБА_13 пункту 2.9(а) ПДР як на обставину, що перебуває в прямому причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
12 квітня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ задовольнив касаційні скарги сторони захисту та скасував ухвалу Апеляційного суду Волинської області від          16 квітня 2015 року і призначив новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
23 травня 2016 року Апеляційний суд Волинської області залишив вирок без зміни.
18 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, відмовила у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_12 на судові рішення щодо ОСОБА_13
У заяві захисник ОСОБА_12 просить скасувати зазначене рішення касаційного суду на підставі неоднакового застосування норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, а саме частиною 4 статті 67 КК, і направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції зі стадії відкриття провадження. Захисник стверджує, що касаційний суд безпідставно не виключив з вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, оскільки при встановленні об'єктивної сторони злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, таку обставину судом вже було враховано. На думку заявника, касаційний суд неправильно тлумачить кримінальний закон, погоджуючись із твердженням суду апеляційної інстанції у цій справі про те, що «вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння у даному випадку не буде ознакою злочину, яка впливає на його кваліфікацію» за умов, коли порушення ОСОБА_13 пункту 2.9(а) ПДР одночасно вказане в обвинувальному акті й у вироку як одна з ознак злочину і як обставина, що обтяжує покарання.
Як приклад правильного застосування норми права заявник наводить висновки суду касаційної інстанції в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2011 року щодо іншої особи, де з мотивувальної частини вироку виключено посилання на обтяжуючу покарання обставину «вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння» з огляду на те, що, визнавши цю особу винуватою за частиною 2 статті 286 КК у зв'язку з порушенням пунктів 1.3, 1.5, 2.3(б, в), 2.9(а), 10.1, 12.1, 12.4 ПДР та вказавши, що порушення пункту 2.9(а) ПДР перебуває в причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, суд, виходячи з положень частини 4 статті 67 КК, не мав права визнавати обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння такою, що обтяжує покарання.
Потерпіла ОСОБА_14 та її представниця ОСОБА_16 подали заперечення на заяву, в якому зазначають, що оскарженим судовим рішенням обґрунтовано відмовлено стороні захисту у відкритті касаційного провадження, що захисник безпідставно стверджує про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої частиною 4 статті 67 КК, звертають увагу на правову позицію Верховного Суду України (далі - Суд) з цього приводу, викладену в постанові № 5-28кс11, та просять відмовити в задоволенні заяви. 
Судова палата у кримінальних справах Суду заслухала суддю-доповідача, міркування прокурора, який вважав, що підстав для задоволення заяви немає, дослідила матеріали справи, вивчила наукові висновки фахівців Науково-консультативної ради при Суді, обговорила доводи заяви і дійшла висновку про таке.
1. Справа ОСОБА_13 переглядається на підставі, передбаченій пунктом 1 частини 1 статті 445 КПК. Предметом розгляду є застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої частиною 4            статті 67 КК, а саме питання про те, чи може обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння бути врахована при призначенні покарання як така, що його обтяжує, у випадку, коли особу, засуджену за частиною 2 статті 286 КК, визнано винуватою в порушенні пункту 2.9(а) ПДР, який забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
2. Згідно з частиною 5 статті 453 КПК, Суд переглядає судові рішення у межах поданої заяви. Положення глави 33 КПК обмежують Суд також установленими у справі фактичними обставинами, які викладено в судових рішеннях, що набрали законної сили.
3. ОСОБА_13 був обвинувачений у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого. Формула обвинувачення не містить посилання на конкретні пункти ПДР, порушення вимог яких утворило ознаки даного злочину. У фабулі обвинувачення зазначено, що водій ОСОБА_13, усупереч підпункту «а» пункту 2.9 ПДР, керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та грубо порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1, 13.3 ПДР. 
Висновки судової авто-технічної експертизи, яку суд першої інстанції призначив за клопотанням сторони захисту, не містять відповідей на поставлені експерту питання: як мали діяти учасники дорожньо-транспортної пригоди у дорожній ситуації, що склалася; чи було допущено ними порушення ПДР і якщо так, то ким саме та які; чи є причинний зв'язок між діями учасників дорожньо-транспортної пригоди і настанням зіткнення - з огляду на те, що в протоколах огляду місця дорожньо-транспортної пригоди й огляду транспортних засобів відсутні дані про дії водіїв у цій дорожній ситуації. 
При формулюванні у вироку обвинувачення, яке визнане доведеним, суд першої інстанції вказав, що у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою і наслідками, що настали, перебуває порушення ОСОБА_13 пунктів 2.9(а), 12.1. 13.1. 13.3 ПДР. У мотивувальній частині вироку суд зазначив, що ОСОБА_13, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та здійснюючи обгін, проявив безпечність та неуважність, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу контролювати рух.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_13, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 23 травня          2016 року доводи захисника про неправомірне визнання обставини вчинення злочину в стані сп'яніння такою, що обтяжує покарання, з огляду на те, що її визнано однією з причин дорожньо-транспортної пригоди, відхилено у зв'язку з тим, що вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння «в даному випадку не буде ознакою злочину, яка впливає на його кваліфікацію». 
Суд касаційної інстанції, не знайшовши підстав для задоволення касаційної скарги захисника, дійшов висновку про дотримання судом вимог кримінального закону при призначенні покарання, послався на наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, та зазначив, що доводи касаційної скарги захисника за змістом близькі доводам його апеляційної скарги, які були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані безпідставними. Висновки апеляційного суду колегія суддів назвала переконливо вмотивованими та обґрунтованими. 
Отже, касаційний суд у справі ОСОБА_13 дійшов висновку про правильне застосування норм матеріального права та не знайшов підстав для перегляду судових рішень щодо нього. 
4. З рішення суду касаційної інстанції від 16 серпня 2011 року, яке надане заявником на підтвердження підстави для перегляду, вбачається, що у подібних правовідносинах в іншій справі касаційний суд дійшов інакшого висновку. Громадянина, засудженого за частиною 2 статті 286 КК, визнано винуватим у тому, що він під час руху на закругленні автодороги праворуч, у зв'язку зі зниженням уваги та реакції від вживання алкогольних напоїв, проявив неуважність і не врахував дорожню обстановку та її зміни, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, в), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.4 ПДР, проявив злочинну недбалість та самовпевненість, відволікся від контролю за дорогою і від керування транспортним засобом, виїхав на ліве узбіччя, наїхав на стовп і з'їхав у кювет, де автомобіль перекинувся. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Касаційний суд погодився з доводами скарги прокурора про неприпустимість визнання такою, що обтяжує покарання, обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння за умови, коли цю обставину суд визнав частиною об'єктивної сторони даного злочину. Пославшись на положення статті 67 КК, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виключив посилання на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння із мотивувальної частини вироку щодо даної особи.
Тобто в подібній правовій ситуації суд касаційної інстанції констатував порушення вимог кримінального закону, а саме заборони враховувати при призначенні покарання обставину, яка одночасно є ознакою злочину.
5. Суд вже висловлював свою правову позицію щодо застосування норми права, передбаченої частиною 4 статті 67 КК, у справах даної категорії (постанова Суду від 9 лютого 2012 року № 5-28кс11). 
Вирішуючи поставлене в заяві питання, Суд керується таким. 
Згідно з положеннями частини 4 статті 67 КК, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Водночас аналіз норми статті 286 КК свідчить, що цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом, а тому ознакою його об'єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають із ними у причинному зв'язку. 
Про необхідність з'ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв'язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у роз'ясненні, яке міститься в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня       2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
У справі ОСОБА_13 суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій засудженого, який, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, не впорався з обгоном і зіштовхнув попутний автомобіль з проїзної частини дороги, де той врізався в дерево, внаслідок чого водій отримав тяжкі тілесні ушкодження і помер в лікарні.
Таким чином, стан алкогольного сп'яніння, у якому ОСОБА_13 керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення пункту 2.9(а) ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків. 
Враховуючи викладене, зазначене порушення ОСОБА_13 правил безпеки дорожнього руху не належить до ознак об'єктивної сторони злочину, що впливають на його кваліфікацію. 
А тому, виходячи з положень частини 4 статті 67 КК України, рішення касаційного суду про відсутність підстав для касаційного перегляду даної справи з метою виключення з вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння є обґрунтованим. 
Підстав для задоволення заяви захисника ОСОБА_12 не вбачається. 
Керуючись статтями 453, 454, 456 КПК, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а: 
відмовити в задоволенні заяви захисника ОСОБА_12 
Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                                                                  ОСОБА_17

Судді:  

ОСОБА_18,      ОСОБА_19,   ОСОБА_20,   ОСОБА_21, | ОСОБА_22,   ОСОБА_23,   ОСОБА_24