ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2016 р.                               м. Київ                              К/800/63126/13 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючого, судді | Горбатюка С.А.
Суддів | Мороз Л.Л. | |
| Шведа Е.Ю. | |
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року 
в с т а н о в и л а :
У червні 2010 року Військовий прокурор Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у Волинському окружному адміністративному суді пред`явив позов до 
ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 лютого 2001 року Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт строком на три роки із ОСОБА_1 , як з громадянином України, який виявив бажання добровільно вступити на військову службу. 
01 липня 2005 року між рядовим ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Одеського інституту Сухопутних військ був укладений контракт строком на три роки про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого військового навчального закладу.
У зв`язку із ліквідацією Одеського інституту Сухопутних військ (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 381 від 26 травня 2005 року) ОСОБА_1 направлений до Львівського Ордена Червоної Зірки інституту Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного Національного університету «Львівська політехніка». 
23 січня 2008 року відповідач подав рапорт про дострокове розірвання з ним контракту у зв`язку з відмовою від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання.
Наказом від 03 березня 2008 року за № 13-4/1-10 ОСОБА_1  відраховано з Львівського інституту сухопутних військ у зв`язку із розірванням контракту. 
Вважає, що згідно з Порядком відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, 
ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в інституті за період з 13 липня 2004 року по 05 березня 2008 року у розмірі 33578,34 грн. та 15,30 грн. за речове майно, а всього – 33 593,64 грн.
Вказану суму заборгованості відповідач зобов`язувався сплатити до 05 квітня 2008 року, але витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідачем добровільно не відшкодовані.
Просив стягнути з ОСОБА_1 в примусовому порядку витрати, пов`язані з утриманням його, як курсантом військового учбового закладу, у сумі 33  593,64 грн.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 33 593,64 грн. 
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та постановити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог. 
Вважає, що рішення судами постановлені з порушенням норм  матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 17 березня 2004 року подав рапорт про зарахування його кандидатом до вступу в Одеський інститут Сухопутних військ. Наказом начальника Одеського інституту Сухопутних військ від 13 липня 2004 року № 142 ОСОБА_1 призначений на посаду слухача на факультет тилу. 
01 липня 2005 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Одеського інституту Сухопутних військ укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу терміном на три роки – з 01 липня 2005 року по 01 липня 2008 року.
У зв`язку із ліквідацією Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ відповідач направлений до нового місця навчання у Львівський ордена Червоної Зірки інститут Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного Національного університету “Львівська політехніка” (на даний момент Академія Сухопутних військ).
Відповідно до наказу начальника Академії Сухопутних військ від 18 серпня 2006 року № 157 відповідач був зарахований до особового складу вказаного навчального закладу і поставлений на всі види забезпечення.
23 січня 2008 року ОСОБА_1 подав рапорт про дострокове розірвання контракту у зв`язку з відмовою від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання. 
На підставі вказаного рапорту, клопотання начальника факультету та погодження начальника інституту, ректором Національного університету “Львівська політехніка” видано наказ від 03 березня 2008 року № 13-4/1-10, відповідно до якого курсант 4-го курсу ОСОБА_1 відрахований з Львівського інституту Сухопутних військ Національного університету “Львівська політехніка” у зв`язку з розірванням контракту.
На підставі вищевказаного наказу відповідач виключений зі списків особового складу інституту, знятий зі всіх видів забезпечення.
Витрати, пов`язані з його утриманням в інституті за період з 13 липня 2004 року по 05 березня 2008 року становлять 33 578,34 грн. 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився добровільно відшкодувати зазначені витрати, військовий прокурор Львівського гарнізону пред`явив в інтересах Академії позов про стягнення їх в судовому порядку.
Спірні правовідносини сторін регулюються частиною десятою статті 25 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу”, згідно з якою курсанти, у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів “е”, “є”, “ж”, “й” частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування таких витрат курсантами, в разі, зокрема, дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання, визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі – Порядок).
Цим Порядком передбачено, що витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі (пункт 2 Порядку).
Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби (пункт 8 Порядку).
Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (пункт 3 Порядку).
Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4 Порядку).
Відповідно до розрахунку сума витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі, становить 33593,64 грн.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про обов`язок ОСОБА_1 , з ініціативи якого був розірваний контракт через небажання продовжувати навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини десятої статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що зазначений позов військовим прокурором було подано з порушенням строку звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, визначеного Кодексом адміністративного судочинства України (тут і далі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). 
Згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. 
Відповідно до частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був відрахований з Львівського інституту Сухопутних військ Національного університету “Львівська політехніка” відповідно до наказу по Університету від 03 березня 2008 року               № 13-4/1-1007. 
Вперше цивільний позов до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в інституті за період з 13 липня 2004 року по 05 березня 2008 року, прокурором був пред`явлений у травні 2008 року.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Волинської області від 22 вересня 2009 року провадження у відповідній цивільній справі було закрито з підстав наявності у спорі ознак публічно-правового спору, який підлягав вирішенню у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Вказана ухвала набрала законної сили з моменту проголошення. Законність та обґрунтованість цієї ухвали перевірено у касаційному порядку і вона залишена в законній силі  ухвалою Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року.
Вдруге адміністративний позов у Волинському окружному адміністративному суді був пред`явлений 07 червня 2010 року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів позивачем порушено не було і суди це питання не обговорювали та не приймали відповідне рішення.
Між тим, з моменту відрахування ОСОБА_1 з навчального накладу (03 березня 2008 року) і до дня пред`явлення адміністративного позову (07 червня 2010 року) збігло понад два роки.
Отже, Військовий прокурор Львівського гарнізону пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, він не порушував перед судом питання про поновлення пропущеного строку, а відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду. 
У зв`язку із цим та за відсутності клопотання позивача про поновлення пропущеного строку, а також документів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню та у задоволенні адміністративного позову Військового прокурора Львівського гарнізону слід відмовити у зв`язку із пропуском строку звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.
На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року в адміністративній справі за позовом Військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі скасувати та ухвалити у цій справі нове рішення.
У задоволенні позову Військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відмовити.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді