ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

 08 червня 2016 року                               м. Київ                    справа № 800/250/16 

          Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:
Олендера І.Я. - головуючого,
Борисенко І.В., 
Ланченко Л.В., 
Пилипчук Н.Г., 
Приходько І.В.,

секретар судового засідання                               Загородній А.А.,
за участю позивача                                                  ОСОБА_6,
представника позивача                                        ОСОБА_7,
представника відповідача                                        Біркіної А.В.           

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого адміністративного суду України із зазначеним позовом, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС, Комісія) від 8 квітня 2016 року № 43/пс-16 в частині надання рекомендації щодо переведення судді Дніпровського районного суду м. Херсона Стамбули Михайла Івановича, обраного безстроково, до Каховського міськрайонного суду Херсонської області;
- визнати незаконним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про направлення Президентові України подання про переведення судді Дніпровського районного суду м. Херсона Стамбули Михайла Івановича, обраного безстроково, до Каховського міськрайонного суду Херсонської області;
- зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України відкликати направлене Президентові України подання про переведення судді Дніпровського районного суду             м. Херсона Стамбули Михайла Івановича, обраного безстроково, до Каховського міськрайонного суду Херсонської області.
Позов обґрунтовано тим, що переведення позивача до іншого суду здійснено без його вільної згоди, чим порушені гарантії незалежності суддів, права на працю та вільний вибір місця проживання, закріплені Конституцією та Законами України, оскаржуване рішення прийнято з порушенням процедури переведення суддів обраних безстроково у випадку ліквідації судів, з огляду на те, що лише Президент України наділений повноваженнями щодо переведення суддів, обраних безстроково, до іншого суду того самого рівня без конкурсу; спірне рішення суперечить міжнародно-правовим актам у зв'язку із відсутністю вільної згоди позивача на переведення до Каховського міськрайонного суду Херсонської області.
Заперечуючи проти позову, відповідач просив у його задоволенні відмовити, зазначаючи при цьому, що ВККС приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, а представник відповідача - заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Судом встановлено, що ОСОБА_6 постановою Верховної Ради України від 2 березня 2000 року № 1497-ІІІ обраний на посаду судді Дніпровського районного суду                м. Херсона безстроково.
Указом Президента України від 19 січня 2016 року № 15 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовано Дніпровський районний суд м. Херсона, Комсомольський районний суд м. Херсона, Суворовський районний суд м. Херсона, та утворено Херсонський міський суд.
У зв'язку із ліквідацією Дніпровського районного суду м. Херсона, 17 лютого 2016 року позивач звернувся до ВККС із заявою про надання йому рекомендації для переведення на вакантну посаду судді до іншого суду того ж рівня у зв'язку з ліквідацією суду, в якому він працює, та подав відповідні документи, передбачені пунктом 2.2 розділу II Положення про порядок переведення судді до іншого суду того самого рівня у випадку реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 жовтня 2015 року № 68/зп-15 (далі - Положення).
Рішенням ВККС від 8 квітня 2016 року № 43/пс-16 рекомендовано суддю Дніпровського районного суду м. Херсона Стамбулу М.І., обраного безстроково, для переведення на посаду судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних  підстав.
Закон України «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Відповідно до ст. 4 Закону судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією, цим Законом та іншими законами України. 
В свою чергу, Законом передбачено, що у системі судоустрою України функціонує Вища кваліфікаційна комісія суддів України, яка є постійно діючим органом. На реалізацію повноважень ВККС України, наданих Конституцією України та Законом, прийнято регламент ВККС України від 8 червня 2011 року № 1802/зп-11 в редакції рішення  від 3 квітня 2015 року № 13/зп-15, який визначає порядок її роботи, порядок підготовки та прийняття Комісією та її палатами рішень, а також інші питання процедурної діяльності комісії . 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону визначено, що суди загальної юрисдикції утворюються, у тому числі шляхом реорганізації, та ліквідовуються Президентом України на підставі пропозиції Державної судової адміністрації України.
Згідно зі ст. 53 Закону, який обіймає посаду безстроково, гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п'яти років, крім випадків звільнення судді з посади або відставки судді відповідно до цього Закону. 
Суддю не може бути переведено до іншого суду без його згоди, крім переведення у разі реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону переведення судді, обраного безстроково, до іншого суду того самого рівня може здійснюватися Президентом України без конкурсу тільки у випадку реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
8 червня 2011 року Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за             № 1802/зп-11 було затверджено Регламент Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Регламент)
Регламент Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (відповідно до Преамбули) визначає порядок роботи Вищої кваліфікаційної комісій суддів України на реалізацію повноважень, наданих Конституцією України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», порядок підготовки, розгляду та прийняття комісією та її палатами рішень, а також інші питання процедурної діяльності Комісії.    
У своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, Законом, цим Регламентом та іншими нормативно-правовими актами (п. 1.1 Регламенту).
Також, пп. 3.3.3 п. 3.3 Регламенту передбачено, що результатом вирішення питань, віднесених Законом до повноважень Комісії, є рішення встановленої Законом форми. 
Згідно з п. 12.5 Регламенту переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді. Таке переведення може бути здійснено без згоди судді. Переведення судді при реорганізації, ліквідації або припинення роботі суду здійснюється  із дотриманням Закону, а  порядок такого переведення визначається положенням, що затверджується  рішенням Комісії. 
Оскаржуване позивачем рішення  ВККС України від 8 квітня 2016 року № 43/пс-16   було прийнято на підставі Положення про порядок переведення судді до іншого суду того самого рівня у випадку реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 жовтня 2015 року № 68/3п-15.
Відповідно до п. 1.1 це Положення  розроблено відповідно до приписів ч. 2 ст. 53, ч. 3 ст. 75, ч. 2 ст. 82 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням ВККС України від 8 червня 2011 року № 1802/зп-11 (в редакції рішення від 3 квітня 2015 року № 13/зп-15).
Пунктом 1.3 Положення передбачено, що переведення судді у межах п'ятирічного строку, а також судді, обраного безстроково, до іншого суду того самого рівня здійснюється Президентом України без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.  
Для розгляду питання щодо переведення судді без конкурсу (відповідно до пункту 2.1 Положення) суддя звертається до Комісії з документами, визначеними пунктом 2.2. цього Положення).
В свою чергу, п. 2.2 передбачає, що суддя, для розгляду питання щодо переведення, подає до Комісії документи у двох примірниках, а саме: 1) письмову заяву про переведення до іншого суду у зв'язку з реорганізацією, ліквідацією або припиненням роботи суду для суддів в межах п'ятирічного строку (Додаток 1) або про переведення до іншого суду у зв'язку з реорганізацією, ліквідацією або припиненням роботи суду для суддів, обраних безстроково (Додаток 2); 2) письмову згоду на збирання, зберігання, обробку та використання інформації про нього з метою оцінки його готовності до роботи на посаді судді (Додаток 3); 3) копію паспорта громадянина України (всіх сторінок); 4) анкету судді для переведення на посаду судді до іншого суду (Додаток 4); 5) копію посвідчення судді; 6) копію трудової книжки або її дубліката.
Розгляд заяви судді про переведення без конкурсу здійснюється кваліфікаційною палатою Комісії з урахуванням вимог ст.ст. 53, 75 та 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в порядку, визначеному Регламентом Комісії, про що зазначено в пункті 4.4 Положення.
Результатом розгляду заяви судді є прийняття Комісією рішення про надання йому рекомендації для переведення до іншого суду у зв'язку з реорганізацією, ліквідацією або припиненням роботи суду. Рекомендацією є індивідуальне для кожного судді  рішення про рекомендування, яке відображає інформацію про суддю (п. 5.2 Положення). 
За результатами розгляду заяви судді про переведення без конкурсу (згідно з вимогами пункту 6.1 Положення), Комісія вносить подання про переведення судді Президентові України.
Як вбачається з матеріалів справи, ВККС України, при прийнятті рішення 8 квітня 2016 року № 43/пс-16 про рекомендування судді Дніпровського районного суду                       м. Херсона Стамбули М.І., обраного безстроково, для переведення на посаду судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області, дослідила інформацію щодо наявності вакантних посад у місцевих судах загальної юрисдикції та результати перевірки відомостей стосовно судді Стамбули М.І., зокрема, врахувала його власноруч написану заяву в якій він надав згоду на переведення його без конкурсу на посаду судді до іншого суду того самого рівня.
Оскаржуване рішення про переведення позивача до іншого суду того самого рівня без конкурсу відповідає засадам реформування в організації судової системи, визначеним п. 52 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, що ухвалена 17 листопада 2010 року та не протирічить п. 57 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 1 січня 2001 року та обумовлено Стратегією реформування судоустрою, судочинства і суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, затвердженою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 275/2015.
Щодо доводів позивача про перевищення комісією повноважень при вирішенні питання щодо його переведення без конкурсу, то слід зазначити, що у п. 60 Спільного висновку № 801/2015 Венеціанської комісії і Директорату з прав людини (ДПЛ) Генерального Директорату з прав людини і верховенства права Ради Європи (ГД-І) щодо Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і внесення змін до Закону України «Про Вищу раду юстиції України» наголошено наступне: « Суддя в межах п'ятирічного строку (випробувальний термін) або суддя, обраний безстроково, може бути переведений на посаду судді до іншого суду Президентом України (частина перша статті 75 і частина перша статті 82 відповідно). Як правило це переведення повинно здійснюватися за результатами конкурсу на заміщення вакантної посади (частина друга статті 75 і частина перша статті 82). Однак частина третя статті 75 та частина друга статті 82 передбачають виняток із цього загального правила й установлюють, що переведення може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, у якому такий суддя обіймає посаду судді. Відповідно до частини першої статті 19 Закону Президент України також має повноваження ліквідовувати суди за пропозицією Державної судової адміністрації України. Хоча під час зустрічі в Парижі представники органів влади підкреслювали церемоніальну роль Президента України в ліквідації судів, поєднання частини першої статті 19, частини третьої статті 75 та частини другої статті 82, здається, наділяє Президента України занадто великими повноваженнями стосовно переведення суддів. Рекомендується змінити Закон таким чином, щоб роль Президента України в переведенні суддів була формальною й могла використовуватися лише на підставі пропозицій Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або Вищої ради юстиції.».

Отже, з огляду на рекомендації міжнародних інституцій щодо реформування судової системи України, слід дійти висновку, що дії відповідача щодо розгляду питання про переведення та прийняття рішення про переведення судді обраного безстроково до іншого суду того ж рівня без проведення конкурсу, у порядку визначеному спеціально прийнятим Положенням, яке узгоджується із спеціальним законодавством у цій сфері та не суперечить вимогам Конституції, сприятимуть зміцненню незалежності судової влади.

Крім того, оскаржуване рішення не суперечить вимогам ч. 2 ст. 82 Закону, оскільки не порушує порядок вчинення дій визначений вказаною статтею, адже безпосереднє переведення судді за вказаною нормою здійснюється виключно Президентом України.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який обіймає посаду безстроково, гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п'яти років, крім випадків звільнення судді з посади або відставки судді відповідно до цього Закону. Суддю не може бути переведено до іншого суду без його згоди, крім переведення у разі реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини вбачається, що право позивача гарантоване зазначеною вище статтею Конституції порушено не було, оскільки при ліквідації суду, в якому працював позивач, його статус як судді обраного безстроково та право на працю на посаді судді було збережено і надано відповідачем рекомендацію на переведення без конкурсу до суду того ж рівня на посаду судді.

Слід вказати, що прийняте відповідачем рішення жодним чином не суперечить      п. 57 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 1 січня 2001 року.

Суд приходить до висновку, що права позивача не порушено і тому, оскільки він не позбавлений можливості реалізувати своє право на заміщення вакантної посади судді у будь-якому суді України в якому наявно вакантні посади судді, подавши відповідну заяву про участь у конкурсі відповідно до передбаченого Законом порядку.
Щодо доводів позивача про порушення прийнятим рішенням його прав та свобод гарантованих ст. 33 Конституції України, то такі є необґрунтованими, оскільки позивач внаслідок прийняття такого жодним чином не обмежений у свободі пересування, не обмежений у праві вільного вибору місця проживання.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини справи та  вимоги чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Рішення від 8 квітня 2015 року № 43/пс-16 про рекомендування судді Дніпровського районного суду м. Херсона Стамбули М.І., обраного безстроково, для переведення на посаду судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області прийнято з дотриманням Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та визначеного Положенням порядку, у відповідності до критеріїв, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним рішення відповідача про направлення Президентові України подання про переведення судді Дніпровського районного суду м. Херсона Стамбули Михайла Івановича, обраного безстроково, до Каховського міськрайонного суду Херсонської області та зобов'язання відкликати направлене подання про переведення судді, то судом встановлено, що будь-якого окремого рішення у формі документу під такою назвою, як і документу під назвою подання, відповідачем не приймалось та Президенту України не направлялось, а тому і в цій частині підстави для задоволення позову відсутні.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 слід відмовити, оскільки оскаржувані рішення відповідачем прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень та з метою, з якою ці повноваження надано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено та розсудливо.
Керуючись ст.ст. 18, 122, 159-163, 167, 171-1 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                      І.Я. Олендер

Судді:                                                                                          І.В. Борисенко 

                                                                                                    Л.В. Ланченко          

                                                                                                    Н.Г. Пилипчук

                                                                                                    І.В. Приходько

Постанова в повному обсязі виготовлена 10.06.2016 року.