ПОСТАНОВА   28 липня 2016 року                                                                        м. Київ
Суддя Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У касаційній скарзі, за її змістом, порушується питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 КПК України 1960 року.
Відповідно до ст. 350 КПК України 1960 року в скарзі, крім іншого, повинна мати місце вказівка на те, у чому полягає незаконність судових рішень і доводи в обґрунтування такої позиції. 
Скаржник має вказати на конкретні істотні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Частиною 1 ст. 398 КПК України 1960 року, передбачено, що підставами для скасування вироку суду першої інстанції чи ухвали апеляційного суду касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року). 
Однак ОСОБА_2 не зазначає в чому саме полягає незаконність ухвали апеляційного суду, а лише вказує, що кримінальну справу щодо ОСОБА_3 безпідставно не було порушено, що відноситься до компетенції слідчого, та  згідно із ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Також, касаційна скарга має містити прохання яке б відповідало вимогам ст. 396 КПК України (1960р.), однак, як вбачається з касаційної скарги прохання скаржника щодо результатів розгляду касаційної скарги, не узгоджується з зазначеною статтею, оскільки він просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року та не зазначає про подальший рух справи.
 Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року касаційна скарга повинна містити назву суду, якому адресується скарга. Проте, зі змісту скарги убачається, що вона подається до Верховного Суду України, в той час, коли відповідно до вимог ст. 385 КПК 1960 року розгляд кримінальних справ у касаційній інстанції здійснює колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. 
Згідно з ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга, відповідно до вимог ч. 2 ст. 386 цього Кодексу, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребовуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання постанови про відмову у витребовуванні справи.
На підставі викладеного та керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, п.15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Відмовити ОСОБА_2 у витребовуванні кримінальної справи для перевірки в касаційному порядку.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

      Суддя                                                                          ОСОБА_1