ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
ПОСТАНОВА
 
21 червня 2016 року                                                                       м. Київ
 
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року щодо засудженого ОСОБА_3 ,
 
встановив:
 
У касаційній скарзі потерпілий порушує питання про перевірку згаданих судових рішень у касаційному порядку.
Постановою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 3 березня 2016 року потерпілому було відмовлено у витребуванні кримінальної справи у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам процесуального закону, оскільки він не зазначив конкретні порушення закону, допущені судами, які відповідно до ч. 2 ст. 398 КПК України 1960 року є підставами для зміни чи скасування судових рішень, а також викладене у касаційній скарзі прохання не відповідало вимогам 
ст. 396 КПК України 1960 року щодо рішень, які суд приймає за результатами касаційного розгляду справи.
Однак при повторному зверненні з касаційною скаргою зазначених у постанові недоліків потерпілий не усунув.
Згідно з ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 КПК України 1960 року.
Статтею 350 КПК України 1960 року встановлено, що у скарзі, крім іншого, повинна мати місце вказівка на те, у чому полягає незаконність судових рішень і доводи в обґрунтування такої позиції. 
Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки в ній не зазначені конкретні порушення закону, допущені судами, які відповідно до ч. 2 ст. 398 КПК України 1960 року є підставами для скасування вказаних судових рішень.
Крім того, потерпілим так і не було сформульовано вимогу до суду касаційної інстанції, на правильності викладення якої вже наголошувалося в постанові від 3 березня 2016 року, з огляду на положення ст. 396 КПК України 1960 року щодо рішень, які суд приймає за результатами касаційного розгляду справи, в межах повноважень касаційного суду. Так, вимогою є постановлення судового рішення зі збільшенням розміру відшкодування на користь потерпілого, що є погіршенням становища засудженого, тобто виходить за межі 
повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до ст. 350, ч. 2 ст. 383, ст. 384, ч. 2 ст. 386, ч. 1 ст. 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 387, 388 КПК України 
1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України,
          Керуючись статтями 384, 386, 388 КПК України 1960 року,   

постановив:
 
Відмовити потерпілому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо засудженого ОСОБА_3 для перевірки в касаційному порядку.
         Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                               (підпис)                      ОСОБА_1 
 
З оригіналом згідно
Суддя                                                                                  ОСОБА_1