ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
ПОСТАНОВА
 
3 березня 2016 року                                                                       м. Київ
 
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
 
встановив:
 
         Потерпілий та його представник в скарзі порушують питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 КПК України 1960 року.
Відповідно до ст. 350 КПК України 1960 року в скарзі, крім іншого, повинна мати місце вказівка на те, у чому полягає незаконність судових рішень і доводи в обґрунтування такої позиції. 
Скаржник має вказати на конкретні істотні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Частиною 1 ст. 398 КПК України 1960 року, передбачено, що підставами для скасування вироку суду першої інстанції чи ухвали апеляційного суду касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року). 
Касаційна скарга не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки в ній не зазначені конкретні порушення закону, допущені судами, які, відповідно до ч. 2 ст. 398 КПК України 1960 року, є підставами для скасування вказаних судових рішень.
Крім того, викладене у касаційній скарзі прохання не відповідає вимогам 
ст. 396 КПК України 1960 року щодо рішень, які суд приймає за результатами касаційного розгляду справи, оскільки в ньому викладено вимогу про постановлення судового рішення із збільшенням розміру відшкодування 
на користь потерпілого, що є погіршенням становища засудженого, та є поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі ст. 388 КПК України1960 рокусправа не витребовується, якщо скарга не відповідає вимогам ст.ст. 350, 385, 396, 398 КПК України 1960 року.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у цій постанові недоліків і якщо вона надійде у межах строку, визначеного у 
ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
Скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущений цей місячний термін при повторному зверненні до суду.
         Керуючись ст.ст. 384, 386, 388 КПК України 1960 року,
 
постановив:
 
Відмовити потерпілому ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_3 
у витребуванні кримінальної справи щодо засудженого ОСОБА_4 для перевірки в касаційному порядку.
         Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                               (підпис)                       ОСОБА_1 
 
З оригіналом згідно
Суддя                                                                                  ОСОБА_1