ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р.           м. Київ         К/800/8209/16, К800/8211/16, К/800/8213/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
головуючого - судді Леонтович К.Г.,
суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В., 
секретаря - Коцюрби В.М.,
за участю представника Генеральної прокуратури України Чубенка В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційними скаргами Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та прокуратури Одеської області  на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року  та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі №1570/6646/12 за позовом приватного підприємства „Вестра" до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2012 року приватне підприємство „Вестра" звернулося в суд з позовом до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати протиправною бездіяльність Митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету мита та податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 2 993 303 грн. 37 коп. та   6 969 381 грн. відповідно та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені кошти у зазначених сумах.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2012 року на підставі контракту від 16 лютого 2012 року № ВЕАА/12, укладеного з компанією „RANDLUX SALES INC" (Panama), позивачем ввезені товари загальною фактурною вартістю   40 397 045 грн 4 коп., що було відображено ПП „Вестра" у поданих Митниці у травні 2012 року вантажних митних деклараціях (далі - ВМД). На протиправну вимогу Митниці митна вартість товарів була визначена не за ціною договору, а за шостим (резервним) методом, внаслідок чого були надмірно сплачені до бюджету мито та ПДВ. На неодноразові звернення позивача із заявами про повернення надмірно сплачених сум ПДВ та мита Митниця рішення, прийнятого за результатами розгляду таких звернень, не надала.   
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що митний орган  рішення щодо неприйняття поданих ПП „Вестра"   ВМД  із зазначенням митної вартості товарів за ціною договору відносно товарів, які імпортуються, у встановленому законом порядку не оформляв.
Одеський окружний адміністративний суд постановою від 30 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року, позов задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету приватним підприємством „Вестра"  мита у сумі 2 993 303,37 гривень та податку на додану вартість у сумі 6 969 381 гривень, які зараховані до бюджету, у загальній сумі 9 962 684,37 гривень. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь приватного підприємства „Вестра" надмірно сплачених до бюджету приватним підприємством „Вестра" мита у сумі 2 993 303,37 гривень та податку на додану вартість у сумі 6 969 381 гривень, які зараховані до бюджету, у загальній сумі 9 962 684,37 гривень. 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій Південна митниця, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області та прокуратура Одеської області звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення счудами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18 березня 2014 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишив без змін, погодившись із їх висновками про неправомірність дій Митниці щодо митного оформлення ввезеного ПП „Вестра" товару із застосуванням шостого методу визначення митної вартості та наявність підстав для стягнення надмірно сплачених внаслідок наведеного платежів, вважаючи  протиправною бездіяльність Митниці щодо повернення цих платежів у встановленому законом порядку за поданими позивачем заявами. 
Верховний Суд України  постановою від 23 лютого 2016 року скасував ухвалу Вищого адміністративного суду з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ПП „Вестра" (Покупець) 16.02.2012 року укладений  Контракт №ВЕАА/12 з компанією „RANDLUX SALES INC" (Продавець), згідно п.1.1. якого Продавець зобов'язується поставляти, а Покупець приймати й оплачувати Товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів. Згідно п.4 Контракту ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки - СІF Одеса, СІF Іллічівськ (у редакції INCOTERMS-2000). Відповідно до вказаного контракту позивачу були поставлені товари, загальна вартість яких згідно інвойсів продавця склала 40397045,04 грн.. В травні 2012 року з метою митного оформлення вищевказаних товарів позивач подав до Південної регіональної митниці 90 вантажних митних декларацій (копії яких долучені до матеріалів справи - т.1 а/с.13-250, т.2 а/с.1-204).
У вказаних Деклараціях у графах 22, 42 позивач вказав вартість товарів, яка відповідає їх вартості за інвойсами продавця, що в загальній сумі їх складає 40397045,04 грн., для визначення митної вартості товарів, з яких розраховуються митні платежі, у графі 43 поданих позивачем ВМД ПП „Вектра" вказаний 6 - резервний метод визначення митної вартості товарів. По деяких групах товарів, які декларувались позивачем за вказаними ВМД, митна вартість товарів за шостим методом, що відображена у графах 12, 42 та 45 ВМД, перевищує вартість цих товарі за контрактом, що відображена у графах 22, 42.
Загальний розмір митної вартості товарів за шостим (резервним) методом за наданими позивачем ВМД  склав 72250645,84 грн..
За вказаними ВМД  позивач отримав товари, сплативши до бюджету митні платежі (ввізне мито та ПДВ) в загальній сумі 22773296,98 грн.. При цьому розрахунок сплачених митних платежів був здійснений не з вартості товарів за інвойсами, а вартості, яка визначена за 6 методом.
Позивач  24.07.2012 року та 30.10.2012 року звертався до Південної митниці із заявами про повернення надмірно сплаченого мита та ПДВ в загальній сумі 9962648,37 грн., в яких наголошував на тому, що визначення митної вартості товару для розрахунку митних платежів повинно було здійснюватися за ціною контракту, а оскільки Південною митницею було відмовлено у прийнятті митних декларацій з митною вартістю за ціною договору, то позивач був змушений оформити ВМД  з митною вартістю, запропонованою Південною митницею, внаслідок чого була здійснена переплати мита та ПДВ на вказану суму. До заяви позивачем долучені копії ВМД, інвойсів, контрактів, розрахунків зайво сплачених платежів, статутні документи.
Отже, судами попередніх інстанцій встановлено, що митний орган не приймав рішень про визначення митної вартості товару за резервним методом по вказаних ВМД та карток відмови у митному оформленні.
Суди першої та апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що митним органом допущена неправомірність дій щодо митного оформлення ввезеного позивачем товару із застосуванням шостого методу визначення митної вартості з урахуванням надання документів їх дійсної митної вартості та наявність підстав для стягнення надмірно спачених платежів. 
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції виходячи з наступного.
Відповідно обставин справи предметом спору між сторонами   являється встановлення позивачем митної вартості товарів на підставі усної відмови митниці у митному оформленні товару, яку позивач вважає протиправною, методу її визначення, а також право позивача на отримання надмірно сплачених мита та ПДВ при імпорті товарів, внаслідок протиправних, на його думку, дій митниці при оформленні товарів у митному відношенні та відмовою відповідача у поверненні зазначених платежів. 
Згідно ст.81 Митного кодексу України  2002 р. ( чинного на час спірних правовідносин) декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Відповідно ст.88 цього Кодексу на декларанта покладаються обов'язки: здійснювати декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'являти товари і транспорті засоби для митною контролю і митного оформлення: надати митому органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори. Статтею 86 Митного кодексу України визначений порядок прийняття митної декларації, а саме; митна декларація приймається митним органом, якщо   встановлено, що в ній містяться всі необхідні  відомості і до неї додані всі необхідні документи, з моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення  Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконані всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту. Відповідно до ст.90 Митного кодексу України  відомості, зазначені у вантажній митній декларації, можуть бути змінені чи доповнені декларантом лише з дозволу посадової особи митного органу до моменту прийняття цієї ВМД до оформлення.  
Механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України визначений Порядком оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом ДМСУ від 12 грудня 2005 № 1227, діючого на час спірних правовідносин, пунктом 2 якого встановлено, що у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.
Відповідно ст.  249 МК 2002 року   митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.
Згідно з частиною восьмою ст. 264 зазначеного Кодексу  декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.
Аналізуючи зазначені норми права декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам митного законодавства, а отже і відсутні підстави визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надміру сплаченими.
Виходячи з наведеного позивач несе відповідальність  за подання ВМД та зазначені у ній відомості, в тому числі і митної вартості товару. Згідно обставин справи митне оформлення товару здійснювалося  безпосередньо ПП „Вестра", позивач самостійно визначив митну вартість товару за  6 - резервним методом, передбаченим ст.266 Митного кодексу України. При  митному оформленні позивачем товарів за вказаними ВМД митницею не приймалися рішення про визначення митної вартості товару та  картка відмови у митному оформленні товару, що позивачем не заперечується.
Враховуючи наведені обставини справи при розмитненні  спірного товару між сторонами не існувало спору щодо правильності митної вартості товару, зазначеної позивачем у ВМД, тому суди першої та апеляційної інстанції прийшли до необґрунтованих висновків про наявність протиправної бездіяльності митниці при митному оформленні спірного товару та не встановлено, в чому виразилося зобов'язання позивача у визначенні  митної вартості за відсутності відповідного рішення митниці про визначення митної вартості. 
Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли до  необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні рішень порушені норми матеріального та процесуального права. що привело до ухвалення необґрунтованих рішень, тому касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Враховуючи наведене постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню  з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю.
Керуючись ст.ст.220,221,223,229,232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-
п о с т а н о в и л а:
Касаційні скаргі Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та прокуратури Одеської області задовольнити.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року  та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.
В задоволенні позову приватного підприємства „Вестра" до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України з підстав  та у строки передбачені ст.237 -239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: