ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р.                               м. Київ           К/800/10526/16, /800/10527/16, К/800/10530/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
головуючого - судді Леонтович К.Г.,
суддів: Калашнікової О.В., Сороки М.О.,
секретаря - Коцюрби В.М.,
за участю представників: Генеральної прокуратури України Чубенка В.В.; Державної фіскальної служби України Богач М.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційними скаргами Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі №1570/4453/2012 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Варра Трейд" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, за участю прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю „Варра Трейд" звернулося з позовом до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, за участю прокуратури Одеської області, в якому просило визнати протиправною бездіяльність Південної митниці Міністерства доходів і зборів України щодо повернення надмірно сплачених до бюджету коштів у загальній сумі 5   776   506,11 грн.; зобов'язати Головне  управління  Державної казначейської служби України в Одеській області здійснити  повернення надмірно сплачених до бюджету коштів  у загальній сумі  5   776   506,11 грн.. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов контракту №PRVT/2009 від 07.09.2009 р., позивачем була оформлена та подана митному органу ВМД, відповідно до яких задекларовані товари загальною фактурною вартістю у сумі 6 924 725,39 грн. Південною митницею було усно відмовлено в прийнятті митної декларації, у зв'язку з чим позивач був позбавлений права на оскарження такої відмови та вимушений заповнити і подати ВМД на підставі запропонованої митним органом митної вартості товару, що здійснено з метою прискорення митного оформлення, запобігання застосування штрафних санкцій з боку контрагентів за затримку поставки та значного збільшення митних платежів за тривале знаходження товарів під митним контролем. Таким чином, позивач був змушений оформити декларацію за шостим методом визначення митної вартості запропонованим Південною митницею, у зв'язку з чим була здійснена переплата мита та ПДВ державі через Південну митницю та ГУДКСУ.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року, позовні вимоги задоволені. Визнана протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету товариством з обмеженою відповідальністю „ВАРРА ТРЕЙД" коштів у загальній сумі 5 776 506, 11 грн., які були зараховані до бюджету. Зобов'язано Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області здійснити повернення на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ВАРРА ТРЕЙД" надмірно сплачені ним до бюджету кошти у загальній сумі 5 776 506,11 грн., які були зараховані до бюджету.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій Південна митниця Міністерства доходів і зборів України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області та заступник прокурора Одеської області звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення счудами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 березня 2014 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишив без змін, погодившись із їх висновками про неправомірність дій Південної митниці щодо митного оформлення ввезеного товариством з обмеженою відповідальністю „ВАРРА ТРЕЙД" товару із застосуванням шостого методу визначення митної вартості та наявність підстав для стягнення надмірно сплачених внаслідок наведеного платежів, вважаючи протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення цих платежів у встановленому законом порядку за поданими позивачем заявами.
Верховний Суд України постановою від 16 березня 2016 року скасував вищевказану ухвалу Вищого адміністративного суду з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 07.09.2009 року ТОВ „ВАРРА ТРЕЙД" (покупець) укладений Контракт № PRVT/2009 з компанією „PRIMECAR SALES INC" (продавець), згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець приймати й оплачувати продукти харчування, (далі - Товар) відповідно до специфікації поставки або інвойсів. Валюта контракту згідно п.2.3 - долари США.
Згідно п.4 Контракту продавець здійснює поставку товару на умовах, які оговорюються на кожну партію в інвойсах, при тлумаченні термінів зазначеного Контракту має чинність документ інкотермс 2000 року і Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу Товару 1980 року. Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки - CIF Одеса, CIF Іллічівськ (у редакції INCOTERMS-2000).
         Відповідно до контракту Компанією „PRIMECAR SALES INC" позивачу були поставлені товари загальною фактурною вартістю 6 924 725,39 гривень згідно інвойсів №37 від 23.10.2009р., №49 від 21.11.2009р., №47 від 21.11.2009р., №48 від 21.11.2009р., №61-1 від 11.12.2009р., №50 від 21.11.2009р., №57 від 21.11.2009р., №55 від 21.11.2009р., №56 від 21.11.2009р., №60 від 21.11.2009р., №30 від 11.10.2009р., №64 від 21.11.2009р., №65 від 21.11.2009р., №59 від 21.11.2009р., №36 від 16.10.2009р., №34/1 від 06.11.2009р., №78 від 01.12.2009р., №38-1 від 19.11.2009р., №39-1 від 19.11.2009р., №75 від 25.11.2009р., №71 від 25.11.2009р., №67 від 25.11.2009р., №70 від 25.11.2009р., №69 від 25.11.2009р., №72 від 25.11.2009р., №68 від 25.11.2009р., №58 від 21.11.2009р., №73 від 25.11.2009р., №63 від 21.11.2009р., №62 від 21.11.2009р, №41 від 30.10.2009р., №41 від 30.10.2009р., №77 від 01.12.2009р., №76 від 01.12.2009р., №79 від 01.12.2009р, №80 від 01.12.2009р., №81 від 01.12.1009р., №42 від 05.11.2009р., №44 від 06.11.2009р., №74 від 25.11.2009р., №66 від 25.11.2099р., №43 від 06.11.2009р.,   №82    від 01.12.2009р. Інвойси скріплені печаткою продавця. 
Позивачем до Південної регіональної митниці були підготовлені та подані вантажні митні декларації, відповідно до яких задекларовані товари, поставлені ТОВ „ВАРРА ТРЕЙД" згідно вищезазначених інвойсів: №50040025/2009/000223 від 24.12.2009р., №50040025/2009/000227 від 24.12.2009р., №50040025/2009/000226 від 24.12.2009р., №50040025/2009/000224 від 24.12.2009р., №50040025/2009/000225 від 24.12.2009р., №50040025/2009/000219 від 25.12.2009р., №50040025/2009/000228 від 28.12.2009р. №50040025/2009/000231 від 28.12.2009р., №50040025/2009/000229 від 28.12.2009р., №50040025/2009/000230 від 29.12.2009р., №50040025/2009/000233 від 30.12.2009р., №50040025/2009/000234 від 30.12.2009р., №50040025/2009/000235 від 30.12.2009р., №50040007/2010/000019 від 29.01.2010р., №50040007/2010/000003 від 29.01.2010р., №50040007/2010/000022 від 29.01.2010р., №50040007/2010/000021 від 29.01.2010р., №50040007/2010/000024 від 15.02.2010р., №50040007/2010/0000023 від 15.02.2010р., №50040007/2010/000431 від 11.02.2010р., №50040007/2010/000164 від 22.02.2010р., №50040007/2010/000763 від 22.02.2010р., №50040007/2010/001107 від 04.03.2010р., №50040007/2010/001106 від 04.03.2010р., №50040007/2010/001224 від 11.03.2010р., №50040007/2010/001254 від 15.03.2010р., №50040007/2010/000031 від 16.03.2010р., №50040007/2010/001302 від 17.03.2010р., №50040007/2010/000046 від 08.04.2010р.,                                     №50040007/2010/000047 від 08.04.2010р., №50040007/2010/001822 від 13.04.2010р., №50040007/2010/000055 від 26.04.2010р., №50040007/2010/000054 від 26.04.2010р., №50040007/2010/000059 від 30.04.2010р., №50040007/2010/000069 від 12.05.2010р., №50040007/2010/000068 від 12.05.2010р., №50060702/2010/002678 від 28.05.2010р., №50060702/2010/003089 від 22.06.2010р №50060702/2010/003109 від 24.06.2010р., №50060702/2010/003679 від 18.08.2010р, №50060702/2010/003598 від 12.08.2010р., №50060702/2010/003863 від 31.08.2010р.
Фактурна вартість товарів згідно інвойсів (ціна договору) зазначена в деклараціях (гр.22,42), загальна фактурна вартість товарів в зазначених деклараціях склала 6 624 725,39 грн. 
Митна вартість товарів визначена декларантом за шостим методом визначення митної вартості та склала   24 976 306,83 грн. 
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що митний орган  картки відмови щодо неприйняття поданих товариством з обмеженою відповідальністю „Варра Трейд" ВМД  із зазначенням митної вартості товарів за ціною договору відносно товарів, які імпортуються, у встановленому законом порядку не оформляв, рішення про визначення митної вартості товару за 6 методом не приймав.
В результаті збільшення вартості товару збільшена сума мита та ПДВ сплаченого ТОВ „ВАРРА-ТРЕЙД", внаслідок чого до бюджету через Південну митницю та ГУДКСУ в Одеській області сплачені надмірно грошові кошти в загальній сумі 5 776 506,11 грн.
Позивач  29.05.2012 року та 03.07.2012 року звертався до Південної митниці із заявами про повернення надмірно сплаченого мита та ПДВ в загальній сумі 5 776 506,11 грн., в яких наголошував на тому, що визначення митної вартості товару для розрахунку митних платежів повинно було здійснюватися за ціною контракту, а оскільки Південною митницею було відмовлено у прийнятті митних декларацій з митною вартістю за ціною договору, то позивач був змушений оформити ВМД  з митною вартістю, запропонованою Південною митницею, внаслідок чого була здійснена переплата мита та ПДВ на вказану суму. До заяви позивачем долучені копії ВМД, інвойсів, контрактів, розрахунків зайво сплачених платежів, статутні документи.
Отже, судами попередніх інстанцій встановлено, що митний орган не приймав рішень про визначення митної вартості товару за резервним методом по вказаних ВМД та карток відмови у митному оформленні.
Суди першої та апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що митним органом допущена неправомірність дій щодо митного оформлення ввезеного позивачем товару із застосуванням шостого методу визначення митної вартості з урахуванням надання документів їх дійсної митної вартості та наявність підстав для стягнення надмірно спачених платежів. 
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції виходячи з наступного.
Відповідно обставин справи предметом спору між сторонами   являється встановлення позивачем митної вартості товарів на підставі усної відмови митниці у митному оформленні товару, яку позивач вважає протиправною, методу її визначення, а також право позивача на отримання надмірно сплачених мита та ПДВ при імпорті товарів, внаслідок протиправних, на його думку, дій митниці при оформленні товарів у митному відношенні та відмовою відповідача у поверненні зазначених платежів. 
Згідно ст.81 Митного кодексу України  2002 р. ( чинного на час спірних правовідносин) декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно ст.88 цього Кодексу на декларанта покладаються обов'язки: здійснювати декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'являти товари і транспорті засоби для митною контролю і митного оформлення: надати митому органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори. Статтею 86 Митного кодексу України визначений порядок прийняття митної декларації, а саме; митна декларація приймається митним органом, якщо   встановлено, що в ній містяться всі необхідні  відомості і до неї додані всі необхідні документи, з моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення  Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконані всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту. Відповідно до ст.90 Митного кодексу України  відомості, зазначені у вантажній митній декларації, можуть бути змінені чи доповнені декларантом лише з дозволу посадової особи митного органу до моменту прийняття цієї ВМД до оформлення.  
Механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України визначений Порядком оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженим наказом ДМСУ від 12 грудня 2005 № 1227, діючим на час спірних правовідносин, пунктом 2 якого встановлено, що у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.
Відповідно ст. 249 МК 2002 року   митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.
Згідно з частиною восьмою ст. 264 зазначеного Кодексу  декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.
Аналізуючи зазначені норми права декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам митного законодавства, а отже і відсутні підстави визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надміру сплаченими.
Виходячи з наведеного позивач несе відповідальність  за подання ВМД та зазначені у ній відомості, в тому числі і митної вартості товару. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що митне оформлення товару здійснювалося  безпосередньо ТОВ „ВАРРА ТРЕЙД", позивач самостійно визначив митну вартість товару за  6 - резервним методом, передбаченим ст.266 Митного кодексу України. При  митному оформленні позивачем товарів за вказаними ВМД митницею не приймалися рішення про визначення митної вартості товару та  картки відмови у митному оформленні товару, що позивачем не заперечується.
Враховуючи наведені обставини справи при розмитненні  спірного товару між сторонами не існувало спору щодо правильності митної вартості товару, зазначеної позивачем у ВМД, тому суди першої та апеляційної інстанції прийшли до необґрунтованих висновків про наявність протиправної бездіяльності митниці при митному оформленні спірного товару та не встановлено, в чому виразилося зобов'язання позивача у визначенні  митної вартості за відсутності відповідного рішення митниці про визначення митної вартості. 
Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли до  необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні рішень порушені норми матеріального та процесуального права, що привело до ухвалення необґрунтованих рішень, тому касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Враховуючи наведене постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню  з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-
п о с т а н о в и л а:
Касаційні скарги Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, заступника прокурора Одеської області задовольнити.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.
В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Варра Трейд" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, за участю прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав  та у строки передбачені ст.237 -239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: