П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
15 грудня 2015 року                    м. Київ
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого | Прокопенка О.Б.,
суддів: | Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Кривенка В.В., Маринченка В.Л.,              Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_10 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Прикордонна служба), Білгород-Дністровського прикордонного загону (далі - Прикордонний загін), начальника           4-го відділення Прикордонної служби «Кучурган» старшого лейтенанта                Андрощука О.О. (далі - начальник відділення Андрощук О.О.) про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
в с т а н о в и л а: 
У червні 2014 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до Прикордонної служби, Прикордонного загону, начальника відділення             Андрощука О.О., в якому просив визнати неправомірними дії останнього щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення від 29 червня 2014 року № 027481 (далі - постанова № 027481) на підставі протоколу про адміністративне правопорушення за тим же номером, передбачене частиною другою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), та скасувати зазначену постанову.
На обґрунтування позову зазначив, що не порушував встановлений термін перебування в Україні, тому вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Роздільнянський районний суд Одеської області постановою від 31 жовтня                 2014 року позов ОСОБА_10 задовольнив частково: скасував постанову № 027481. 
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 3 лютого                2015 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову - про відмову у задоволенні позову. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 травня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). 
Відмовляючи у відкритті касаційного провадження в справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. 
У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 КАС, ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції.
На обґрунтування заяви додав копії рішень Вищого адміністративного суду України від 21 лютого 2012 року, 12 вересня, 17 жовтня 2013 року, 3 та                                      4 квітня 2014 року, 6 липня 2015 року (справи №№ К/9991/95831/11, К/9991/9423/12, К/9991/55601/12, К/800/46196/13, К/800/18345/14, К/800/30246/15 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального та процесуального права у подібних правовідносинах, а саме частини другої статті 203 КпАП та частини другої статті 171-2 КАС.               
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. 
На міжнародному пункті пропуску через державний  кордон «Кучурган-Первомайськ» Роздільнянського району Одеської області при занесенні даних громадянина Російської Федерації ОСОБА_10, який перетинав державний кордон, до бази даних «Гарт-1 П» було встановлено перевищення останнім терміну перебування на території України.
На підставі вказаних фактів щодо ОСОБА_10 29 червня 2014 року складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КпАП, та винесено постанову № 027481 про притягнення до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі                               30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн).
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10, суд першої інстанції послався на те, що підрахунок терміну перебування в 90 днів на території України громадян Російської Федерації починається з 7 квітня 2014 року, а система бази даних «Гарт-1 П» спрацьовує на перевищення 90 днів сумарно протягом кожного 180-денного періоду. 
Суд, установивши, що з 7 квітня до 29 червня 2014 року ОСОБА_10 не перевищив термін перебування на території України в 90 днів, дійшов висновку, що начальник відділення Андрощук О.О. діяв правомірно, однак винесена ним постанова № 027481 підлягає скасуванню. Крім того судом вирішено питання щодо судових витрат. 
У свою чергу, Одеський апеляційний адміністративний суд, установивши нові обставини у справі, а саме, що автоматизований підрахунок кількості днів тимчасового перебування на території України громадян Російської Федерації з метою їх контролю було розпочато із 20 березня 2014 року, а ОСОБА_10 знаходився на території України сумарно з перевищенням дозволеного терміну, ухвалив постанову від 3 лютого 2015 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнив частково та, скасувавши рішення суду першої інстанції, відмовив у задоволенні його позову. 
Вищий адміністративний суд України, погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, 15 травня 2015 року ухвалив рішення про відмову у відкритті касаційного провадження. 
В аспекті заявленого неоднакового правозастосування колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про таке.
За пунктом 2 частини першої статті 18 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з частиною другою статті 171-2 КАС (чинної на час виникнення спірних відносин) рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає. 
Відповідно до статті 11 КАС суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частини четверта, п'ята зазначеної статті). 
Згідно зі статтею 159 КАС судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Обґрунтованість рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів, від чого залежить правильність правової кваліфікації спору.
Обґрунтованим рішення слід вважати тоді, коли суд повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, коли ці обставини доказані та висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам справи.
Проте обставини у справі щодо термінів перебування ОСОБА_10 в Україні та встановлення контролю такого перебування громадян Російської Федерації в Україні належним чином та у повній мірі не встановлені. 
Як убачається із судових рішень, підставою для ухвалення постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 став лист адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 жовтня 2014 року, в якому вказано, що з                    7 квітня 2014 року українська сторона розпочала контроль термінів перебування громадян Російської Федерації в Україні. 
Разом з тим в основу рішення суду апеляційної інстанції про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення власного рішення, з яким погодився Вищий адміністративний суд України, покладено відповідь тимчасово виконуючого обов'язки голови Державної прикордонної служби України від               27 січня 2015 року про те, що автоматизований підрахунок кількості днів тимчасового перебування на території України громадян Російської Федерації Державною прикордонною службою було розпочато 20 березня 2014 року. 
Крім того, суди апеляційної та касаційної інстанцій залишили поза увагою положення частини другої статті 171-2 КАС про те, що право на оскарження рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності обмежувалося зверненням за захистом своїх прав до суду першої інстанції з подальшим розглядом справи і постановленням судового рішення без можливості його інстанційного оскарження, які на час постановлення рішення не були визнані неконституційними (Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС).                      
Верховний Суд України позбавлений можливості установити необхідні обставини у цій справі та усунути допущені порушення, а тому, на думку колегії суддів, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.  
Під час нового розгляду суду слід вжити передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, та постановити законне і обґрунтоване рішення. 
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду  України 
п о с т а н о в и л а: 
Заяву ОСОБА_10 задовольнити частково. 
Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від                       31 жовтня 2014 року, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від               15 травня 2015 року скасувати.
Справу направити на новий судовий розгляд до Роздільнянського районного суду Одеської області.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий | | О.Б. Прокопенко
Судді: | О.Ф. Волков | М.І. Гриців
| О.А. Коротких | О.В. Кривенда
| В.В. Кривенко | В.Л. Маринченко
| І.Л. Самсін | О.О. Терлецький