ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року                                                                        Справа № 800/39/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: Головуючого судді Юрченко В.П., Суддів: Вербицької О.В., Карася О.В., Рибченка А.О., Степашка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України із позовною заявою до Вищої ради юстиції в якій просила визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва у зв'язку з порушенням присяги судді.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржуване рішення відповідача є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не вчинено жодної дії чи бездіяльності всупереч вимог чинного законодавства України, крім того, вказала на те, що Вища рада юстиції діяла поза межами власних повноважень, адже спірні судові рішення переглядались в апеляційному порядку, в результаті чого, ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2014 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_2 залишено без змін, в той же час, ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2014 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_3 скасовано та обрано більш м'який запобіжний захід, проте підтверджено існування обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, так і підстави для обрання запобіжного заходу.
Також, позивач зазначив про недотримання відповідачем процедури здійснення розгляду дисциплінарної справи та порушення річного строку застосування дисциплінарного стягнення до судді.
Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням, значивши про відсутність підстави для визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року № 1196/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Солом'янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги, просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
В судове засідання, призначене на 21 березня 2016 року сторони не з'явились, про дату час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Від представника позивача до Вищого адміністративного суду України надійшло клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.
Постановою Верховної Ради України від 20 березня 2008 року № 240-VI    ОСОБА_1 обрано на посаду судді Солом'янського районного суду міста Києва безстроково.
23 січня 2014 року слідчий суддя Солом'янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 постановила ухвали, якими задовольнила клопотання слідчих СВ Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві про застосовування до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувала до зазначених громадян запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 30 днів.
В подальшому, вказані рішення були переглянуті в апеляційному порядку, в результаті чого, ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2014 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_2 залишено без змін, в той же час, ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2014 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_3 скасовано та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Проте, до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) надійшли заяви президента Всеукраїнської громадської організації «Асоціація правників України» Бугая Д.В., ОСОБА_5 та заступника Генерального прокурора України Бачуна О.В. про проведення спеціальної перевірки судді Солом'янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про відновлення довіри до судової влади».
За результатами проведення вказаної перевірки, ТСК визнала в діях судді Солом'янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 порушення присяги судді (Висновок від 9 червня 2015 року № 46/02-15), що стало підставою для відкриття відносно неї 22 жовтня 2015 року Вищою радою юстиції дисциплінарної справи № 802/0/15-15.
Надалі, Вищою радою юстиції було прийнято рішення від 18 грудня 2015 року          № 1196/0/15-15 внести подання до Верховної Ради України про звільнення судді Солом'янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги.
Вважаючи, що зазначене рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийняття рішення від 18 грудня 2015 року № 1196/0/15-15, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України від 28 червня 1996 року, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, Законом України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98-вр, Законом України від 12 лютого 2015 «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII.
Частиною другою статті 6, частиною другою статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою, другою статті 55, пункту 14 частини першої статті 92, частини першої статті 127 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні; виключно законами України визначається статус суддів.
Правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та законом.
Згідно із положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
В Рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що це рішення не обмежується вирішенням персонального питання конкретної особи, а стосується принципів діяльності державної влади в Україні. У вищевказаному рішенні Суд констатував, що ця справа викриває серйозні системні проблеми функціонування судової системи України. З цього рішення випливає, що такими проблемами є: відсутність реального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову, що спричиняє політичну та іншу залежність судів і суддів; політизованість механізму формування суддівського корпусу, яка виявляється в істотному політичному впливі на нього та «ручному» керуванні ним. Суд зазначив, що в Україні не встановлено строків давності для застосування звільнення судді з посади за порушення присяги, а його підстави - нечіткі й неоднозначні. Це зумовлює непередбачуваність і вибірковість застосування заходів відповідальності суддів; абсолютну беззахисність суддів перед безпідставним дисциплінарним переслідуванням, зокрема перед обвинуваченням у порушенні присяги.
Суд зауважив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. З рішення ВАСУ у справі заявника та доводів Уряду вбачається, що національне законодавство не передбачало будь-яких часових обмежень для проваджень щодо звільнення з посади судді за «порушення присяги». Хоча Суд не вважає за належне вказувати на те, наскільки тривалим повинен бути строк давності, він вважає, що такий підхід, коли строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарних справах, які стосуються суддів, є невизначеним, становить серйозну загрозу принципові юридичної визначеності.
За цих обставин Суд дійшов висновку, що у цьому відношенні було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до частини другої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції.
Так, абзацом 27 пункту 6 розділу І  Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VII від 12 лютого 2015 року (далі - Закон №192-VII)  внесені зміни до статті 32 Закону України  «Про Вищу раду юстиції» №22-98 від 15.01.1988 року, частина 2 якої викладена у наступній редакції: «Провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження». 
Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону №192-VII, він набирає чинності через тридцять днів після його опублікування, крім пунктів 6 та 8 розділу І цього Закону, а також, крім цього пункту, пунктів 3 і 4 цього розділу, які набирають чинності з дня наступного за днем його опублікування. 
Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» опублікований у виданні «Голос України» від 26.02.2015 року № 35. 
Отже, датою набрання чинності Законом № 192-VII, крім пунктів 6 та 8 розділу І є 28 березня 2015 року, відповідно пунктів 6 та 8 розділу І Закону - 27 лютого 2015 року. 
Таким чином, у період часу з 27 лютого 2015 року по 28 березня 2015 року діяла стаття 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» у новій редакції, згідно якої провадження щодо звільнення суддів за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.
Частиною першою статті 84 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»          встановлювалось, що дисциплінарне провадження - це процедура розгляду органом, визначеним законом, звернення, в якому містяться відомості про порушення суддею вимог щодо його статусу, посадових обов'язків чи присяги судді.
Відповідно до частини першої статті 86 вищевказаного Закону дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, відкриття дисциплінарної справи, її розгляд і прийняття рішення органом, що здійснює дисциплінарне провадження.
З наведених законодавчих приписів випливає, що дисциплінарне провадження є процедурою, результатом якої є прийняття рішення про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності органом, що здійснює дисциплінарне провадження, яким законодавством України є Вища кваліфікаційна комісія суддів України і Вища рада юстиції.
Частинами четвертою та п'ятою статті 87 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачалось, що дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше шести місяців із дня відкриття провадження в дисциплінарній справі, але не пізніше року з дня вчинення проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.
Вищевказане положення 28 березня 2015 року втратило чинність у зв'язку із набранням чинності Закону № 2453-VI у редакції Закону №192-VII. 
Згідно із статтею 96 Закону № 2453-VI у редакції, що діє з 28 березня 2015 року, дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування суддів у відпустці.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, де зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо недопустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Тобто, до юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вчинені дії, які визначені відповідачем, як дисциплінарний проступок - 23 січня 2014 року. 
Таким чином, рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року № 1196/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва за порушення присяги» прийнято поза межами річного строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а отже є незаконним і підлягає скасуванню відповідно до положень частини п'ятої статті 171^1 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частин першої, дев'ятої статті 95 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті, розгляду дисциплінарної справи і прийняття рішення.
Частиною п'ятою статті 93 вказаного Закону передбачено, що у разі відсутності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, закінчення строку давності притягнення або виявлення обставин, орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, приймає рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді. 
Конструкція даної норми (кома/або), а також обмежувальні строки притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, які не можуть бути скорочені чи продовжені судом (чи іншим органом, що застосовує ці норми), вказує на те, що кожна з вказаних обставин: відсутність підстави для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, закінчення строку давності притягнення, або виявлення обставин, передбачених частиною п'ятою статті 93 цього Закону, - є окремою підставою для відмови в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Наведений аналіз законодавчих норм свідчить про те, що сплив строку давності є безумовною підставою для припинення дисциплінарного провадження без надання правової оцінки наявності або відсутності в діях судді дисциплінарного проступку.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням присяги судді є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись статтями 18, 159 - 163, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня         2015 року про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва у зв'язку з порушенням присяги судді.
Постанова може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України та набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її перегляд Верховним Судом України, якщо таку скаргу не було подано.
Заява про перегляд судового рішення може бути подана не пізніше 10 днів з дня ухвалення судового рішення безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя                                                            В.П. Юрченко

Судді                                                                                О.В. Вербицька

                                                                                          О.В. Карась

                                                                                          А.О. Рибченко

                                                                                          О.І. Степашко