ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р.                    м. Київ                                        К/9991/30546/11 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Головуючого Бившевої Л.І.,
суддів: Олендера І.Я., Рибченка А.О.,
секретар судового засідання Титенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Євпаторійський морський торговельний порт»
на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року 
у справі № 2а-2313/08/7/0170 
за позовом Державної податкової інспекції у місті Євпаторії Автономної Республіки Крим Державної податкової служби (яка є правонаступником Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим)
до Державного підприємства «Євпаторійський морський торговельний порт»
про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И Л А :

26 серпня 2008 року Державна податкова адміністрація в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Євпаторійський морський торговельний порт» (далі - відповідач) про стягнення з ДП «Євпаторійський морський торговельний порт» у дохід держави коштів, одержаних без встановлених законодавством підстав, у розмірі 2708624,74 грн. (в редакції уточнення адміністративного позову від 03 жовтня 2008 року № 16425/10/10-0).
Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 липня 2009 року позов був задоволений частково. Стягнуто з ДП «Євпаторійський морський торговельний порт» у дохід держави грошові кошти, одержані без встановлених законодавством підстав, у розмірі 82217,02 грн. У решті позову було відмовлено. 
Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 липня 2009 року було скасовано та прийнято нову постанову. Позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Євпаторійський морський торговельний порт» у дохід держави грошові кошти, одержані без встановлених законодавством підстав, у розмірі 263723,06 грн. У решті позовних вимог було відмовлено. 
В касаційній скарзі ДП «Євпаторійський морський торговельний порт», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 липня 2009 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну позивача - ДПІ в м. Євпаторії АР Крим його правонаступником - ДПІ у м. Євпаторії АР Крим ДПС, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №612421 від 27 лютого 2012 року.
У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у м. Євпаторії АР Крим ДПС, посилаючись на те, що постанова Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року є законною та обґрунтованою, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційних скарг та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.
З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.
ДПІ в м. Євпаторії АР Крим була проведена виїзна планова перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ДП «Євпаторійський морський торговельний порт» за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 2008 року, за результатами якої складений акт від 01 серпня 2008 року № 1467/23-2/01125583.
За висновками акту перевірки підприємством були порушені, зокрема, вимоги пункту 32 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», які полягали у наданні відповідачем послуг з перевезення пасажирів і вантажів річковим, морським транспортом без отриманні відповідної ліцензії.
Зокрема, у акт перевірки було вказано, що у період з 01 вересня 2007 року по 31 березня 2008 року ДП «Євпаторійський морський торговельний порт» був отриманих дохід: від проведення господарської діяльності з перевезення пасажирів у розмірі 30245,00 грн. (у тому числі податок на додану вартість - 5040,69 грн.); від проведення господарської діяльності з надання маневрових та буксирувальних послу у розмірі 233478,06 грн. (у тому числі податок на додану вартість - 38913,01 грн.); від проведення господарської діяльності з перевезення пасажирів Рефулерною баржею СДП-1028 та Рефулерною баржею «Кримська-21» у розмірі 358927,66 грн. (у тому числі податок на додану вартість - 59821,28 грн.); від проведення господарської діяльності з надання послуг по перевезенню вантажів Теплоходом «Ока» у розмірі 2085974,02 грн. (у тому числі податок на додану вартість - 347662,34 грн.)
Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що прибуток (доход), отриманий підприємством від надання вказаних вище послуг у загальній сумі 2708624,74 грн. без отримання відповідної ліцензії підлягає стягненню в доход держави, оскільки одержаний внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що прибуток, отриманий підприємством від виконання швартових операцій та робіт, пов'язаних з переміщенням вантажів в рамках технологічної системи роботи порту в його акваторії (в обсязі наданих маневрових та буксирувальних робіт), склав 82217,02 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що: оскільки відповідачем надавались послуги з морських прогулянок, то такі послуги не мають характеру перевезень; процес видобування піску, який включає в себе прийняття піску з дна, доставку до берега та вивантаження, є невід'ємними складовими частинами видобутку піску та не може бути кваліфікований як перевезення вантажів Рефулерною баржею СДП-1028, Рефулерною баржею «Кримська-21» та Теплоходом «Ока».
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: діяльність підприємства з проведення морських прогулянок є такою, що підлягає ліцензуванню, з огляду на що вимоги податкового органу про стягнення з відповідача 30245,00 грн. є обґрунтованими; діюче законодавство України не передбачає врахування витрат, понесених підприємством під час здійснення певної діяльності, з огляду на що з відповідача на користь держави підлягає стягненню уся сума доходу, отриманого за надання маневрових та буксирувальних послуг, яка складає 233478,06 грн. В решті суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.  
Однак, погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.
Статтею 238 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами. 
Згідно з положеннями статей 239, 240 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вилучення прибутку (доходу) є одним з видів адміністративно-господарських санкцій, який застосовується внаслідок порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності. 
Разом з тим, частиною 2 статті 240 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавець передбачив, що перелік порушень, за які до суб'єкта господарювання застосовуються санкції, передбачені цією статтею, а також порядок їх застосування визначаються законами. 
Таким чином, до суб'єкта господарювання можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, види яких визначені у статті 239 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), лише у разі вчинення останнім порушення, передбаченого законом, та тільки у тому разі, якщо законом прямо передбачено застосування певного виду адміністративно-господарських санкцій. 
Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування, не передбачає такого виду адміністративно-господарських санкцій за здійснення господарської діяльності без отримання ліцензії, як вилучення прибутку (доходу). 
Зокрема, абзацами 2-4 статті 22 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до суб'єктів господарювання за провадження господарської діяльності без ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, встановлених законом. Зазначені штрафи спрямовуються до Державного бюджету України. Рішення про стягнення штрафів, приймаються органом, на який згідно з чинним законодавством покладено функції контролю за наявністю ліцензій. 
З огляду на викладене, колегія суддів вказує на відсутність у податкового органу правових підстав заявляти вимоги про стягнення прибутку, отриманого відповідачем, внаслідок порушення встановлених Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правил здійснення господарської діяльності, з огляду на що суди попередніх інстанцій дійшли неправомірних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені у даній справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 липня 2009 року та постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 229, 230, 232, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Євпаторійський морський торговельний порт» задовольнити.
Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 23 липня 2009 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 239^1 Кодексу адміністративного судочинства України.

                            Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

                                Судді:          _____________________ І.Я. Олендер

                                                     _____________________ А.О. Рибченко