П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року                                                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі: 

головуючого | Волкова О.Ф.,
суддів: | Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л.,   Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_9 до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області (далі - Інспекція) про визнання протиправними дій, 

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення компенсації позивачу відповідно до чинного трудового законодавства за 8 відпрацьованих днів у вихідні та неробочі дні у 2009-2010 роках та нездійснення повного розрахунку при звільненні; стягнути з відповідача: заробітну плату за 8 відпрацьованих днів у вихідні та неробочі дні у 2009-2010 роках у подвійному розмірі в сумі 3992 грн 99 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати щодо заробітної плати з 18 квітня 2011 року по день фактичного розрахунку, що станом на 1 серпня 2013 року становить 147 грн 38 коп., середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 18 квітня 2011 року по день фактичного розрахунку, а у разі не проведення розрахунку до початку розгляду справи - по день постановлення рішення, що станом на 1 серпня 2013 року становить 147 581 грн 72 коп. 
Суди встановили, що позивач із 2 серпня 1999 року по 18 квітня 2011 року проходив державну службу у контрольно-ревізійному управлінні в Запорізькій області (правонаступником якого є Інспекція; далі - КРУ), що підтверджується записами в трудовій книжці.
18 квітня 2011 року згідно з наказом № 97-о позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) звільнено з посади начальника відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів КРУ. При звільненні позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1994 року № 250 виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж роботи в державних органах понад 11 років.
Наказами КРУ від 28 квітня 2009 року № 79-о про роботу у вихідні дні 3 та 4 травня 2009 року, 30 квітня 2010 року № 120-о про роботу у вихідний день 4 травня 2010 року; від 7 травня 2010 року № 123-о про роботу у вихідні дні 8 та 10 травня 2010 року; 22 жовтня 2010 року № 323-о про роботу у вихідні дні 23 та 24 жовтня 2010 року позивач залучався до роботи у зазначені вихідні дні, також згідно з наказом від 4 березня 2010 року № 40 про організацію чергувань позивач залучався до чергування 7 березня 2010 року.
Зазначеними наказами визначено спосіб компенсації роботи у вихідний день - надання дня відпочинку в інший день. 
Ці накази ні позивач, ні інші особи не оскаржували. 
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 8 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовив.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 липня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження. 
У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_9, посилаючись на неоднакове застосування статей 72, 107, 116 КЗпП, просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
На підтвердження наведених у заяві доводів заявник надав рішення Вищого адміністративного суду України від 22 січня, 22 травня 2014 року, 29 липня, 3 вересня 2015 року (№№ К/800/4738/13, К/9991/18975/12, К/800/27568/14, К/800/4607/15 відповідно).
Проте рішення від 29 липня 2015 року (№ К/800/27568/14) не може братися до уваги, оскільки у цій справі суд касаційної інстанції не вирішив справу по суті, а направив її на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Перевіривши наведені заявником доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України. 
У справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, погоджуючись з рішеннями окружного та апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що згідно зі статтею 72 КЗпП робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.
Сторони зазначених трудових відносин узгодили спосіб компенсації роботи у вихідний день шляхом надання дня відпочинку в інший день.
У рішеннях від 22 січня, 22 травня 2014 року та 3 вересня 2015 року, наданих заявником на підтвердження наведених у заяві доводів, касаційний суд дійшов висновку про неправомірність відмови виплатити компенсацію за роботу у вихідні і святкові дні з огляду на відсутність частини документів щодо обліку робочого часу та  даних щодо фактично відпрацьованого часу. 
Оскільки обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справах, рішення у яких додано до заяви, то у задоволенні заяви ОСОБА_9 слід відмовити. 
Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України 
п о с т а н о в и л а:                  
У задоволенні заяви ОСОБА_9 відмовити.
                              Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий | О.Ф. Волков
Судді:                               М.І. Гриців | О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко | П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко | І.Л. Самсін
О.О. Терлецький |