ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2016 р.                    м. Київ                                        К/800/60060/13 
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді:                        Сіроша М.В., 
суддів:                                        Голубєвої Г.К.,
                                                              Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 у справі № 820/794/13 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Паритет-Агротрейд" до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області,

про скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправним дій, зобов'язання вчинити дії, -                                            
                                                   В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Паритет-Агротрейд" звернулось до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення № 0000242202 від 07.08.2012, яким визначено позивачу податкове зобов'язання із сплати екологічного податку 133185, 34 грн.:(116567, 49 грн. - основний платіж, штрафні санкції в сумі 16617, 85 грн.); визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту перевірки № 1320/22-206/36988641 від 12.07.2012; зобов'язання відповідача скласти довідку про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 до 05.06.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 до 05.06.2012; зобов'язання відповідача вилучити з електронних інформаційних баз даних інформацію внесену, на підставі зазначеного акту перевірки, щодо доходів та витрат, що враховуються при визначенні податку на прибуток.

На обґрунтування позову позивачем зазначено, що висновки відповідача, які викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам, а господарські операції між позивачем та контрагентами - ТОВ „НПК Стройсервіселектро", ТОВ „Компанія Галон", ТОВ „ЗАО Спутник", ПП „Український центр екології", ТОВ „ВСТК", ТОВ „СІНЕРГІЯ-А", ТОВ „Легал Світ", ПП „Рєстра", ФОП ОСОБА_2 є реальними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013, яку залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013, позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000242202 від 07.08.2012, зобов'язано відповідача вилучити з електронних інформаційних баз даних інформацію, яку внесено на підставі акту перевірки № 1320/22-206/36988641 від 12.07.2012 про завищення позивачем доходів та витрат, що враховуються при визначенні податку на прибуток, податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Судами встановлено, що відповідачем здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.01.2011 до 05.06.2012 та складено акт № 1320/22-206/ 36988641 від 12.07.2012.
За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № 0000242202 від 07.08.2012, яким позивачу визначено податкове зобов'язання із сплати екологічного податку в сумі 133185,34 грн.
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 4, 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", п. 135.2 ст. 135,  п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, завищено доходи та витрати, що враховуються при визначенні  податку на прибуток всього у сумі 3984933 грн.; ст. 185, ст. 187, ст. 198 Податкового кодексу України, завищено податковий кредит та податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього в сумі 2257208 грн., пп. 241.2.1 ст. 241, пп. 242.1.4. ст. 242, ст. 249, ст. 250 Податкового кодексу України, занижено екологічний податок із господарських операцій реалізації палива у сумі 116567, 49 грн.
Відповідачем зроблено висновок, що господарські операції позивача з контрагентами -  ТОВ „ПАРИТЕТ-АГРОТРЕЙД",  ТОВ „НПК Стройсервіселектро", ТОВ „Компанія Галон", ТОВ „ЗАО Спутник", ПП „Український центр екології", ТОВ „ВСТК", ТОВ „СІНЕРГІЯ-А", ТОВ „Легал Світ", ПП „Рєстра", ФОП ОСОБА_2 не є реальними.  
Судами встановлено, що позивачем здійснювались господарські операції з оптової реалізації палива юридичним особам у І кварталі 2011 року у кількості 14035, 412 тон.
Стосовно збільшення позивачу податкового зобов'язання із екологічного податку податковим повідомленням-рішенням № 0000242202 від 07.08.2012.
Згідно з підпункту 14.1.57 пункту 14.1 ст. 14 ПК України екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.
Відповідно до пункту 240.1 ст. 240 ПК платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення;   скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти;  розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини;   утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені);  тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк (підпункти 240.1.1 - 240.1.5 цього пункту відповідно).
Платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення у разі використання ними палива  (пункт 240.2 цієї статті).
Згідно з пунктом 241.1 ст. 241 ПК податок, що справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин пересувними джерелами забруднення у разі використання палива, утримується і сплачується до бюджету податковими агентами під час реалізації такого палива.
Пунктом 241.2 цієї статті встановлено, що до податкових агентів належать суб'єкти господарювання, які: здійснюють оптову торгівлю паливом; здійснюють роздрібну торгівлю паливом (крім тих, які реалізують паливо, придбане у суб'єктів господарювання, зазначених у підпункті 241.2.1 пункту 241.2 цієї статті).
Об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види палива, реалізованого податковими агентами  (підпункт 242.1.4 пункту 242.1 ст. 242 ПК).
За змістом вказаних правових норм обов'язки податкового агента покладені на суб'єктів господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю паливом, придбаним у виробника палива; або на суб'єктів господарювання, які здійснюють оптову торгівлю паливом, придбаним відповідно у виробника. 
При цьому, законодавчі норми передбачають одноразове утримання та сплату екологічного податку у процесі реалізації палива від виробника до кінцевого споживача.  
Отже, у випадку багатоланцюгового процесу реалізації палива, в якому задіяні декілька оптових продавців, податковим агентом буде суб'єкт господарювання, який безпосередньо придбав паливо у виробника та здійснює його подальшу реалізацію іншому оптовому покупцю.
Фактично екологічний податок щодо викидів забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення включений податковими агентами до ціни палива та сплачується власниками транспортних засобів при його придбанні, тому цей податок є непрямим екологічним податком, який включається в ціну придбаного товару.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновком судів про те, що відповідачем не встановлені обставини щодо поставки палива як щодо суб'єкта господарювання, у якого позивач придбав паливо, так і щодо осіб, яким позивач у подальшому було його реалізовано.
Стосовно задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача вилучити з електронних інформаційних баз даних інформацію, яку внесено на підставі акту перевірки № 1320/22-206/36988641 від 12.07.2012 про завищення позивачем доходів та витрат, що враховуються при визначенні податку на прибуток, податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне. 
У податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України, що у свою чергу виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку статті 54 Податкового кодексу України та його узгодження.
Виходячи з наведеного, будь-які зміни до інформаційних баз мають визнаватися протиправними, якщо відповідні дані не співпадають з узгодженими сумами (або іншими показниками) податкового обліку.
Згідно статті 54 Податкового кодексу України підставою для винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення є факт як заниження, так і завищення платником податків грошових зобов'язань з податку (збору).
Будь-яких інших документальних підстав для виникнення чи зміни податкового обов'язку, в тому числі і у спосіб зменшення числового значення грошового зобов'язання з податку і збору, закон не передбачає.
Отже, складений податковим органом згідно положень Податкового кодексу України акт документальної перевірки не віднесений законодавством до кола обставин, котрі зумовлюють зміну розміру грошових зобов'язань з податку і збору.
Таким чином, у будь-яких інформаційних базах контролюючих органів підлягають відображенню, насамперед, числові показники розміру грошових зобов'язань з податку (збору), що містяться у складених платниками податків документах обов'язкової податкової звітності, поданих платниками податків до територіальних органів доходів і зборів та прийнятих останніми. Згадані показники підлягають незмінному збереженню до моменту набрання за правилами статті 56 Податкового кодексу України юридичної дії податковими повідомленнями-рішеннями, котрі прийняті контролюючими органами відповідно до статей 54 і 58 Податкового кодексу України.
У спірних правовідносинах відповідач податкових повідомлень-рішень не приймав і жодних донарахувань позивачу податкових зобов'язань (та, відповідно, їх узгодження) за наслідками проведення спірної перевірки здійснено не було.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, яка не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Таких обставин у цій справі не встановлено і в судових рішеннях не наведено. 
В правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб'єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені у процесі здійснення владних повноважень, які  не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. 
Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб'єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом. 
Оскільки за результатами перевірки в частині виявлених порушень податкове повідомлення-рішення не приймалось, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій ДПІ щодо відображення в  електронній базі даних інформації відносно податкових зобов'язань платника податків та вилучення цих даних є необґрунтованими.
Згідно із ст.  229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. 

Колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій обставини у адміністративній справі встановлені правильно, судові рішення підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального права.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -  
ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача вилучити з електронних інформаційних баз даних інформацію, яку внесено на підставі акту перевірки № 1320/22-206/36988641 від 12.07.2012 про завищення позивачем доходів та витрат, що враховуються при визначенні податку на прибуток, податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, скасувати.

Ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача вилучити з електронних інформаційних баз даних інформацію, яку внесено на підставі акту перевірки № 1320/22-206/36988641 від 12.07.2012 про завищення позивачем доходів та витрат, що враховуються при визначенні податку на прибуток, податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість - відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді:                                                                                 Сірош М.В. 

                                                                                                          Голубєва Г.К.

                                                                                          Юрченко В.П.