П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
16 лютого 2016 року	                                                                                   м. Київ
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:
головуючого | Маринченка В.Л.,
суддів: | Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В.,                            Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л.,      Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом приватного підприємства «Вестра» (далі - Підприємство) до Південної митниці Державної митної служби України (правонаступником якої є Південна митниця Міністерства доходів і зборів України; далі - Митниця, ДМСУ відповідно), Головного управління Державного казначейства України в Одеській області (на сьогодні - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області; далі - ГУ ДКС), за участю прокуратури м. Одеси, прокуратури Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнень позовних вимог просило:
- визнати протиправною бездіяльність Митниці щодо повернення надмірно сплачених Підприємством мита та податку на додану вартість (далі - ПДВ), які було зараховано до державного бюджету;
- зобов'язати ГУ ДКС здійснити повернення Підприємству надмірно сплачених до бюджету мита у сумі 3 132 872 грн 86 коп. та ПДВ у сумі               6 808 190 грн 63 коп., які було зараховано до бюджету, в загальній сумі              9 941 063 грн 49 коп.
На обґрунтування позовних вимог зазначило, що Підприємство подало Митниці всі документи для визначення ціни товару, що імпортується, за ціною договору. Внаслідок безпідставного завищення Митницею митної вартості товару - у зв'язку з коригуванням за шостим (резервним) методом, позивач переплатив мито та ПДВ, оскільки останні були нараховані Митницею виходячи із збільшеної вартості товару (після митної оцінки). 
Підприємство в установлені строки направляло Митниці заяви про повернення надмірно сплачених коштів, однак Митниця не вирішувала це питання. 
Суди встановили, що 16 лютого 2012 року між Підприємством та компанією «RANDLUX SALES INC» було укладено контракт № ВЕАА/12 відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець - приймати та оплачувати товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів.
14 червня 2012 року між Підприємством та компанією «CORTDALE INTERPRISES S.A.» було укладено контракт № ВС-2012, відповідно до     пункту 1.1 якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець - приймати та оплачувати товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів, а пунктом 4 цього контракту передбачено, що продавець здійснює поставку товару на умовах, які оговорюються на кожну партію в інвойсах, що є невід'ємною частиною контракту. Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку. Умови поставки - СІР, СІF, DDU, DAF, СРТ.
Відповідно до умов цих контрактів Підприємству були поставлені товари загальною фактурною вартістю 19 164 279 грн 99 коп. згідно з відповідними інвойсами, складеними продавцем.
У період з 29 червня по 9 липня 2012 року Підприємство підготувало та подало Митниці митні декларації. Фактурна вартість товарів зазначена у митних деклараціях (графи 22, 42) згідно з інвойсами та складає 19 164 279 грн 99 коп. Митна вартість товарів у цих деклараціях зазначена згідно з шостим методом визначення митної вартості та склала 50 132 480 грн 45 коп.
10 вересня 2012 року Підприємство звернулося до Митниці із заявою про повернення надмірно сплачених мита та ПДВ. Однак відповідач не здійснив заходів щодо повернення позивачу надмірно сплачених коштів.
Одеський окружний адміністративний суд постановою від 22 квітня   2013 року позовні вимоги задовольнив. 
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 4 червня          2013 року постанову суду першої інстанції змінив: абзац третій резолютивної частини виклав у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Вестра» (місцезнаходження                       вул. Люстдорфська дорога, 92/94, м. Одеса, 65088, код 32028708) надмірно сплачені до бюджету мито у розмірі 3 132 872 грн 86 коп. та ПДВ у розмірі                       6 808 190 грн 63 коп., які були зараховані до бюджету, всього на загальну суму 9 941 063 грн 49 коп.». У решті постанову суду залишив без змін. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 березня 2014 року з урахуванням ухвали про виправлення описок від 15 квітня 2014 року ці судові рішення залишив без змін.
У заявах про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), Митниця та Генеральна прокуратура України зазначають, що в доданих до заяв рішеннях суду касаційної інстанції по-іншому, ніж в оскаржуваній ухвалі, застосовано положення Митного кодексу України 2002 року, Митного кодексу України 2012 року (далі - МК 2002 року та МК 2012 року відповідно) та Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом ДМСУ від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок повернення). Просять скасувати всі судові рішення у цій справі і відмовити в задоволенні позову.
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заяви Митниці і Генеральної прокуратури України підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
  Вищий адміністративний суд України, допускаючи цю справу до провадження Верховного Суду України, виходив із того, що в рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема, постановах від 17 жовтня 2013 року, 5 і 19 березня, 13 травня 2014 року та ухвалах від 5 лютого і              3 грудня 2013 року, 21 січня 2014 року, копії яких додано до заяв, по-іншому, ніж у справі, що розглядається, застосовано зазначені норми права.
Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що Митниця не прийняла подані Підприємством митні декларації і не здійснила митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України у зв'язку із заниженням, на її думку, митної вартості товару, що імпортується, без належного оформлення цього рішення. Для встановлення митної вартості товару позивач за пропозицією Митниці використав резервний метод, у зв'язку з чим Підприємство зазначило митну вартість товару з урахуванням коригування (рядок 45 «коригування ціни товару») у загальній сумі 50 132 480 грн 45 коп., але в інвойсах, які додано до вантажних митних декларації (далі - ВМД), було вказано вартість товару, що є значно меншою ніж та, яка зазначена декларантом у митній декларації.
Враховуючи наведене, суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність застосування резервного методу визначення митної вартості товарів за відсутності доказів та обґрунтування неможливості застосування першого, а потім - кожного наступного методу. Помилкове визначення митної вартості товару призвело до надмірної сплати позивачем мита та ПДВ, а тому, незалежно від того, чиї винні дії чи добросовісна помилка призвели до надмірної сплати митних платежів, позивач має право на їх повернення.
	Водночас у наданих для порівняння рішеннях суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що у правовідносинах із митницею та декларантом право останнього є порушеним у випадку письмової відмови митниці у митному оформленні товару за ціною, вказаною позивачем, та самостійного визначення митної вартості товару.
 У разі добровільного внесення даних до ВМД декларант не може посилатися на порушення права, оскільки оскарження дій митниці з мотивів, які ґрунтуються на припущенні про можливе порушення права, є безпідставним. Для поновлення порушеного права має бути встановлена наявність рішення митниці про відмову в митному оформленні товару та визначенні його митної вартості. Митниця не приймала рішення про відмову у митному оформленні товару, а отже, доводи позивача про наявність факту надмірної сплати митних платежів є безпідставними.
У деяких рішеннях (від 21 січня, 5 і 19 березня 2014 року) суд касаційної інстанції зазначив, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості у разі виникнення обґрунтованого сумніву відносяться до виключної компетенції митних органів, тому суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ або ввізного мита, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості. 
Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених норм права, колегія суддів виходить із такого.
Згідно з частиною першою статті 260 МК 2002 року, який був чинним на момент укладення контракту від 16 лютого 2012 року,  митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.  
Аналогічне положення закріплено і в частині першій статті 51 МК      2012 року, який був чинним на момент укладення контракту від 14 червня   2012 року.
Згідно зі статтею 262 МК 2002 року митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.
Відповідно до вимог статі 52 МК 2012 року заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8  цього Кодексу.  
Статтею 249 МК 2002 року передбачено, що митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.
Згідно з частиною восьмою статті 264 МК 2002 року декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.
Право декларанта або уповноваженої ним особи на оскарження рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів закріплено і в статті 55 МК 2012 року      
 Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, який полягає в тому, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. 
Якщо митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам митного законодавства, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надмірно сплаченими теж немає.
Якщо ж саме митний орган визначив митну вартість товарів, а в подальшому буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надмірно сплачених податків і зборів повертається декларанту у порядку, передбаченому законодавством.
Порядок повернення визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4     розділу ІІІ Порядку повернення для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. 
Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.
Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.
Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.
Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом ДМСУ, Державного казначейства України (далі - ДКУ) від 20 липня        2007 року № 611/147 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України             25 вересня 2007 року за № 1095/14362; чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом ДМСУ.
Взаємовідносини митних органів та органів ДКУ в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії.
Відповідно до пункту 2 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.
Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган ДКУ готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.
З урахуванням зазначеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК 2002 року та статті 301 МК 2012 року визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.
У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надмірно сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.
За наведених обставин ухвала Вищого адміністративного суду України від 11 березня 2014 року не узгоджується з вимогами чинного законодавства та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції, оскільки відповідно до частини другої статті  243 КАС      (у редакції, чинній на час звернення із заявами про перегляд судових рішень) Верховний Суд України не наділений повноваженнями щодо скасування чи зміни рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що переглядається з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
	Керуючись підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» та статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України  
            
п о с т а н о в и л а:

   Заяви Південної митниці Міністерства доходів і зборів України та Генеральної прокуратури України задовольнити частково. 
 Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11 березня           2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
   Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий                        В.Л. Маринченко  Судді: О.Ф. Волков  М.І. Гриців   О.В. Кривенда   П.В. Панталієнко    О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін О.О. Терлецький |