У Х В А Л А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах 

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря  прокурора захисника та засудженої (в режимі відеоконфекренції) | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6    ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 березня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015  року.
         Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, раніше не судиму, -
та 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сокиряни Чернівецької області, проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, -
визнано винуватими та засуджено кожного: - за ч. 5 за ст. 191 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з   виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є їх власністю;
-         за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є їх власністю;
-         за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170000 грн., з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки;
-         за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі штрафом в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн.;
-         за ч. 3 ст. 209 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих   та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з   конфіскацією коштів або іншого майна, одержаного злочинним шляхом та з конфіскацією всього майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 остаточно призначено кожному 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, одержаного злочинним шляхом та з конфіскацією всього майна зі штрафом в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.
Основне покарання, призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України у виді штрафу в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 грн. - визначено до самостійного виконання.
Судом вирішено цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_64 , ОСОБА_66 .
Цивільний позов потерпілих до ОСОБА_67 та ОСОБА_68 залишено без розгляду. В задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_69 та ОСОБА_70 відмовлено.
Судом також вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
Майно ОСОБА_8 , на яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці накладено арешт, звернуто на відшкодування завданої потерпілим шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо засудження за ч. 3 ст. 209 КК України скасовано, а кримінальне провадження закрито за відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення.
Ухвалено вважати ОСОБА_7 та Якубовського засудженими кожного:
- за ч. 5 ст. 191 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є їх власністю;
- за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є їх власністю;
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 гри. з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки;
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі штрафом в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 та ч 3 ст. 28, ч. 2 ст.  366  КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 остаточно визначено кожному - 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього, яке є їх власністю, зі штрафом в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили злочин в складі організованої групи за участю ОСОБА_67 та ОСОБА_68 та ухвалено вважати вірним формулювання, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили злочин в складі організованої групи за участю осіб, кримінальне провадження щодо яких виділено в окреме провадження.
В решті вирок місцевого залишено без зміни.
Згідно з вироком та внесеними до нього змінами апеляційним судом, ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона, діючи у складі організованої групи разом з ОСОБА_8 та двома особами, кримінальне провадження щодо яких виділено в окреме провадження, вчинила ряд злочинів за  наступних обставин. 
В січні 2009 року, особа, матеріали провадження щодо якої виділено в окреме провадження, з метою заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами громадян, створила у м. Чернівці кредитну спілку «Кредитна каса» зі зміною в подальшому назви цієї спілки на «Фінансові традиції».  
Для досягнення злочинної мети,  ця особа у березні 2009 року в м. Чернівці створила та очолила організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , а в травні 2011 року й інша особа, матеріали провадження щодо якої також виділено в окреме провадження, які об`єднались єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення мети, відомої усім учасникам цієї групи.
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за участю вказаних осіб, достовірно знаючи про збитковість кредитної спілки та неможливість виконання умов депозитних договорів, вводячи потерпілих в оману з метою залучення нових депозитних вкладів від населення, встановили високі відсоткові ставки за  цими договорами в розмірі 21-37% річних (в той час як середній по державі складав 19%).
Кошти вкладників, що надходили в касу спілки, привласнювались службовими особами спілки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особами, матеріали провадження щодо яких виділено в окреме провадження.
З метою створення уяви законності діяльності спілки та залучення нових клієнтів, члени організованої групи протиправно залучали кошти жителів Чернівецької області за ознакою «фінансової піраміди», тобто за рахунок нових залучених депозитних вкладів частково погашали зобов`язання по раніше укладеним депозитним договорам з високими відсотковими ставками.
З метою укриття злочинної діяльності організованої групи, формування фіктивної прибуткової звітності, створення позитивного іміджу спілки та подальшого розкрадання депозитних вкладів, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , за участю осіб, матеріали провадження щодо яких виділено в окреме провадження, підробляли рішення кредитного комітету про видачу кредитів на підставних осіб, а також підробляли кредитні угоди та інші документи щодо видачі кредитів.
Діючи у такий спосіб, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за участю осіб, матеріали провадження щодо яких виділено в окреме провадження, у різний час та у різній співучасті, діючи в інтересах всіх членів організованої групи, в період з березня 2009 року по 01.09.2012 року привласнили з каси спілки грошові кошти по укладених депозитних договорах та додаткові пайові внески 35-ти потерпілих, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_71 , ОСОБА_42 , ОСОБА_11 , ОСОБА_72 , ОСОБА_12 , ОСОБА_41 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_73 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_74 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_40 , ОСОБА_75 , ОСОБА_31 , ОСОБА_76 , ОСОБА_33 , ОСОБА_77 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_78 на загальну суму, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, тобто грошові кошти в особливо великих розмірах (згідно мотивувальної частини вироку -1535376 грн. 11 коп.).
Крім того, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за участю осіб, матеріали справи щодо яких виділено в окреме провадження, у різний час та в різній співучасті, діючи інтересах усіх членів організованої групи, в період з березня 2009 року по 01.09.2012 року, зловживаючи службовим становищем юридичної особи приватного права, шляхом обману та зловживання довірою, заволоділи грошовими коштами 20 потерпілих: ОСОБА_35 , ОСОБА_79 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_80 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_42 , ОСОБА_72 , ОСОБА_41 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_40 , ОСОБА_51 ОСОБА_81 , ОСОБА_78 ОСОБА_53 , ОСОБА_38 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 на загальну суму 4263171 грн. 95 коп., що є особливо великим розміром.
Крім того ОСОБА_8 в період з березня 2009 року по 11.10.2012 року шляхом шахрайства заволодів грошовими коштами 12 потерпілих: ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_82 , ОСОБА_61 , ОСОБА_60 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_83 , ОСОБА_64 , ОСОБА_84 на загальну суму 1941044 грн., що є особливо великим розміром.
Також ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з особами, матеріали провадження щодо яких виділено в окреме провадження, являючись службовими особами кредитної спілки «Фінансові традиції», з метою привласнення депозитних та пайових внесків вкладників спілки, склали завідомо неправдиві офіційні документи щодо отримання кредитів Панчішиній, Солійчуку, ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 . ОСОБА_103 та квитанцій до прибуткових ордерів щодо отримання пайових внесків ОСОБА_104 , ОСОБА_105 та ОСОБА_54 , хоча цим особам кредити не видавалися. Таким чином, шляхом внесення в офіційні документи (у матеріали кредитних справ, квитанцій до прибуткових касових ордерів, заяв про отримання кредиту, тощо) завідомо неправдивої інформації, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з особами, матеріали провадження щодо яких виділено в окреме провадження, завдали збитків кредитній спілці «Фінансові традиції» на загальну суму, що у 250 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що спричинило тяжкі наслідки. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо засудженої ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Підставами скасування захисник вважає істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Обгрунтовуючи істотність порушень вимог кримінального процесуального закону захисник посилається на  неякісну технічну фіксацію показань більшості потерпілих та свідків і зокрема: щодо обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КК України показань потерпілих ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 ; щодо обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України показань потерпілого ОСОБА_115 та ОСОБА_116 ; відсутність показань потерпілих ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 та ОСОБА_120 за обвинуваченнями за ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України та потерпілого ОСОБА_121 за обвинуваченням за ч. 5 ст. 191 КК України.
Крім того, захисник посилається на те, що до початку розгляду апеляції ОСОБА_7 заявила клопотання про допит 3 потерпілих, які не допитувалися судом першої інстанції та 10 потерпілих, показання яких зафіксовано неякісно, до яких окрім потерпілих ОСОБА_116 , ОСОБА_122 , ОСОБА_107 , ОСОБА_121 віднесла також показання потерпілих ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 та ОСОБА_130 , в задоволенні якого, на думку захисника, апеляційним судом було безпідставно відмовлено. Безпідставною захисник також вважає відмову у прийнятті доповнень ОСОБА_7 до своєї апеляції, чим, на її думку, були порушені вимоги ст. 403 КПК України та гарантії, передбачені ст. 24 КПК України, щодо забезпечення права на перегляд судового рішення. 
Захисник також вважає, що в ухвалі не спростовані доводи апеляції засудженої щодо кваліфікуючих ознак злочинів за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України про їх вчинення в особливо великому та великих розмірах, оскільки суми коштів, що інкриміновані їй за вказаними обвинуваченнями не відповідають сумі коштів, зазначених у примітці до ст. 185 КК України та тяжкості наслідків, встановлених приміткою до ст. 364 КК України, а в ухвалі не обґрунтовано, чому дії ОСОБА_7 щодо заподіяння шкоди кожному із 55 потерпілих слід здійснювати шляхом арифметичного складання сум.
Щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 364-1 КК України захисник посилається і на порушення судами вимог ст. 4 цього Кодексу щодо дії закону в часі, вказуючи на те, що усі договори за вказаним обвинуваченням укладені до 01.07.2011 року, тобто до дня набрання ним чинності, посилаючись зокрема на договори з потерпілими ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_107 та ОСОБА_133 .
Захисник також ставить під сумнів правильність застосування ч. 2 ст. 366 КК України, посилаючись на те, що редакція цього закону змінювалась у 2009 та 2011 роках і заява про видачу кредиту, згідно примітки до ст. 358 КК України, не є офіційним документом, відповідальність за службове підроблення якої передбачена ст. 366 КК України. Крім того, захисник вказує на те, що у вироку не наведено обгрунтування кваліфікації дій ОСОБА_7 саме за ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки не зазначено конкретний розмір шкоди, заподіяної кредитній спілці та не обґрунтовано наявність причинного зв`язку між діями засудженої та наслідками і саме кредитній спілці.  
Вважає, що в ухвалі не наведені належні мотиви відхилення апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо її безпідставного засудження за привласнення коштів, що «позичалися під розписку», зокрема щодо ОСОБА_38 , яка надала позику ОСОБА_8 в сумі 11180 євро, що становить 118172 грн. 60 коп., тоді як цей епізод інкриміновано і Кухарській, а шкоду в сумі 112800 грн. стягнуто з ОСОБА_134 .
Не спростовані також доводи про безпідставне визнання ОСОБА_7 винною у привласненні коштів потерпілих, оскільки ці кошти їй не ввірялися і не перебували у її відданні, тоді як потерпілі з цього приводу  не допитувалися і таких показань у вироку не наведено, але апеляційний суд послався на показання потерпілих, що, на думку захисника, свідчить про невиконання апеляційним судом вказівок касаційного суду в ухвалі від 3 березня 2015 року.
         У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_42 просить цю скаргу залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_135 - без зміни.
         Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженої, які підтримали касаційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора про часткове задоволення касаційної скарги захисника шляхом перекваліфікації дій засудженої з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК України та звільнення її від покарання за цим законом у зв`язку із закінченням строків давності, а в решті - про залишення цієї скарги без задоволення, а судових рішень без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав. 
         Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2015 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 8 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та призначено новий апеляційний розгляд. Підставами скасування ухвали апеляційного суду касаційний суд визнав те, що апеляційний суд при розгляді апеляцій засуджених допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку з достатньою повнотою не перевірив усі доводи апелянтів, що були викладені в їх апеляційних скаргах, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилалися засуджені та формально зазначив, що вина засуджених за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
         Незважаючи на вказане рішення касаційного суду, апеляційний суд, в порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, вказівки касаційного суду, які є обов`язковими для цього суду, належно не виконав і більш того, допустив ряд порушень кримінального процесуального закону, які колегія суддів вважає істотними. Зокрема, апеляційний суд безпідставно відмовив у прийнятті доповнень засудженої ОСОБА_7 до своєї апеляційної скарги, незважаючи на те, що ці доповнення носили  конкретний характер та були подані нею завчасно, тобто до початку апеляційного розгляду провадження (т. 95, а.с. 242-266), чим порушив вимоги ст. 403 КПК України, оскільки наведені в цих доповненнях доводи фактично однакові з доводами касаційної скарги захисника, але належної оцінки в ухвалі не отримали. 
Крім того, без належного обґрунтування апеляційний суд відмовив стороні захисту і у проведенні повторного дослідження доказів, заявлених у клопотанні засудженої ОСОБА_136 09.07.2015 року, чим також порушив вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, оскільки показання ряду потерпілих та свідків на технічному записі судового процесу зрозуміти неможливо, а потерпілі ОСОБА_51 , ОСОБА_137 та ОСОБА_12 взагалі судом першої інстанції не допитуватися.
Оскільки вказані порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду, під час якого цьому суду слід вирішити питання про прийняття доповнень засудженої ОСОБА_7 до своєї апеляційної скарги, вирішити клопотання про дослідження окремих доказів, які були досліджені судом першої інстанції неповно або з порушенням, виконати вказівки, викладені в ухвалі касаційного суду від 3 березня 2015 року, а також врахувати доводи, викладені в касаційній скарзі.
Також апеляційному суду слід ретельно перевірити доводи апеляції засудженої ОСОБА_7 щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, обґрунтувавши правильність застосування кваліфікуючих ознак за статтями 190, 191, 364-1 КК України з урахуванням наведених в апеляції доводів щодо кожного із вказаних законів. 
Належному обґрунтуванню підлягає також застосування ст. 364-1 КК України з урахуванням дії цього закону в часі, оскільки вказаною статтею Кримінальний Кодекс України було доповнено лише 07.04.2011 року, тоді кримінальні діяння засудженої ОСОБА_7 , згідно вироку, почалися з березня 2009 року і були закінчені 01.09.2012 року. Тому апеляційному суду слід чітко визначитись, які саме дії засудженої підпадали під дію вказаного кримінального закону та у якій редакції, бо навіть протягом вказаного часу цей закон змінювався двічі.
Вирішуючи питання про застосування ч. 2 ст. 366 КК України, апеляційний суд не визначився, які саме офіційні документи стали підставою для кваліфікації дій засудженої ОСОБА_7 як службове підроблення. Крім того, апеляційний суд не врахував правові позиції Верховного Суду України щодо правильного застосування ст. 366 КК України у разі, коли заволодіння майном було вчинено шляхом службового підроблення, завдавши певну шкоду у такий спосіб. У разі, якщо апеляційний суд погодиться з правовими позиціями Верховного Суду України, йому також слід визначити редакцію цього закону та визначитись із питанням застосування ст. 49 КК України.
         Оскільки злочинні дії ОСОБА_8 тісно пов`язані з  діями ОСОБА_7 , тому ухвала апеляційного суду щодо нього в частині засудження за ст. 191 ч. 5, 190 ч. 4, 28 ч. 3 та 364-1 ч. 2, 28 ч. 3 та 366 ч. 2 КК України також підлягає скасуванню в порядку ст. 433 КПК України.     
         Що ж стосується ухвали апеляційного суду в частині скасування вироку суду першої інстанції щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині засудження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та закриття провадження за відсутністю в їх діях складу вказаного кримінального правопорушення, то в цій частині ухвала апеляційного суду у касаційній скарзі не оспорюється, а тому й перегляду не підлягає. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
       У Х В А Л И Л А :
 
Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 та в порядку ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.         
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
     
        С У Д Д І :
 
         ОСОБА_1                       ОСОБА_2                ОСОБА_3