ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

 07 квітня 2016 року                               м. Київ                    справа № 800/98/16 

Вищий адміністративний суд України у складі:
головуючого  суддів    при секретарі судового засідання за участю  позивача представника позивача представника відповідача | Заяць В.С. - (суддя-доповідач) Горбатюка С.А., Калашнікової О.В., Смоковича М.І., Сороки М.О., Корінець Ю.О.,  ОСОБА_1, ОСОБА_2, Ліходій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, - 
ВСТАНОВИВ:
03 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) про визнання протиправними дій щодо здійснення відносно неї дисциплінарного провадження, визнання незаконним та скасування рішення від 14 січня 2016  року № 1/0/15-16 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення її з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням присяги судді.
В адміністративному позові (з врахуванням поданих доповнень) зазначила, що ВРЮ всупереч положенням статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вчинила дії та прийняла спірне рішення не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції, законам України та практиці Європейського суду з прав людини як джерела права; необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); недобросовісно та нерозсудливо; упереджено; непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.
В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, обґрунтовують їх тим, що Тимчасова спеціальна комісія протиправно, всупереч положенням Конституції України та Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» провела відносно неї перевірку за зверненням заступника Генерального прокурора України Бачуна О.В., результати якої стали підставою для порушення щодо неї дисциплінарної справи.
При розгляді дисциплінарної справи, порушеної відносно неї, ВРЮ не було надано правової оцінки суб'єкту звернення, не перевірено, чи визначено на законодавчому рівні повноваження вказаної посадової особи на звернення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, порушено її право на участь в засіданні ВРЮ внаслідок неналежного повідомлення про час і місце розгляду справи, самостійного заявлення клопотань та дачі пояснень. 
Крім цього ВРЮ прийшла до помилкового висновку про порушення нею присяги судді при розгляді 21 січня 2014 року клопотання про застосування запобіжного заходу  у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 та при притягненні до адміністративної відповідальності 03 лютого 2014 року та 06 лютого 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно.
Ухвалюючи рішення про наявність в її діях порушення присяги судді та про звернення до ВРУ про звільнення її з посади судді, ВРЮ порушила строк притягнення до відповідальності, передбачений частиною 4 статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».   
Представник відповідача позов не визнала, вважає, що ВРЮ при здійсненні дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 та ухвалюючи 14 січня 2016 року за наслідками розгляду дисциплінарної справи рішення про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги судді, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 4 червня 1999 року №  626/99 призначена строком на п'ять років на посаду судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2005 року №  2582-IV обрана на посаду судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.  Дніпропетровська безстроково. Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року №  301-VI обрана на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної Ради України від 7 липня 2011 року № 3615-VI обрана на посаду судді Шевченківського районного суду м.  Києва.
До Шевченківського районного суду міста Києва 21 січня 2014 року надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві Мазурова М.А., погоджене старшим прокурором прокуратури Шевченківського району міста Києва Музикою A.B., про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання було мотивоване тим, що ОСОБА_3 19 січня 2014 року на вулиці Грушевського в місті Києві, поряд із стадіоном «Динамо», брав активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, знищенням майна, опором представникам влади із застосуванням предметів, які використовувалися як зброя, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 294 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зазначена справа № 761/2134/14-к була передана на розгляд слідчому судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 21 січня 2014 року постановила ухвалу, якою задовольнила клопотання слідчого та застосувала до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 березня
Прийняте рішення ОСОБА_1 мотивоване тим, що ОСОБА_3 раніше судимий, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке має значний ступінь суспільної небезпеки.
Викладені слідчим у клопотанні відомості щодо існування ризиків можливості уникнення підозрюваного від слідства та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення та знищення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення суддя ОСОБА_1 визнала обґрунтованими, а тому прийшла до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м'які, запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки останнього та запобігти вказаним ризикам. 
Апеляційний суду міста Києва у складі суддів Приндюк М.В. (головуючої), Бартащук Л.B., Беця О.В. 4 лютого 2014 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року залишено без змін, а скаргу захисника - без задоволення.
Постановою старшого прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва Музики А.В. від 24 лютого 2014 року кримінальне провадження, зареєстроване 21 січня 2014 року за № 12014100000000183 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 294 КК України закрито, оскільки дії осіб, які організували та брали участь у масових заворушеннях, вчинені у стані крайньої необхідності та не утворюють складу злочину.
Старшим інспектором ДПС 1 взводу полку ДАІ Ламачуком І.П. було складено рапорт від 29 грудня 2013 року про те, що ним під час несення служби по вул. Богатирській, 32-е в м. Києві 29 грудня 2013 року приблизно о 13 год. 30 хв. з метою припинення порушення пункту 9.5 ПДР України за допомогою свистка і жезла було подано водієві автомобіля «КІА» (д.н.з. НОМЕР_1) вимогу про зупинку, однак останній вимогу не виконав та продовжив рух, чим порушив пункт 2.4. ПДР України.
На підставі вказаного рапорту інспектором адміністративної практики ВДАІ Шевченківського РУ Ламачуком І.П. 18 січня 2014 року було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5 за статтею 122-2 КУпАП (невиконання водієм вимог про зупинку).
Вказаний адміністративний матеріал 21 січня 2014 року надійшов до Шевченківського районного суду міста Києва та переданий на розгляд судді ОСОБА_1
За результатами розгляду адміністративного матеріалу постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 3 лютого 2014 року у справі № 761/2109/14-п ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.
В обґрунтування вказаної постанови суддя ОСОБА_1 зазначила, що вина ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення та додатками до нього: рапортом інспектора ДПС 1 взводу полку ДАІ Ламачука І.П. від 29.12.2013 року та довідкою-результатами пошуку адмінпротоколу НАІС.
У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину не визнав, просив не позбавляти водійських прав.
У подальшому на підставі Закону України № 743-VII від 21 лютого 2014 року «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність, деяких Законів України» постановою від 4 березня 2014 року було звільнено ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності за статтею 122-2 КУпАП, як учасника інших мирних зібрань, які проходили на території міста Києва в період з 21 листопада 2013 року.
Старшим інспектором ДПС 1 взводу полку ДАІ Кудрею І.І. було складено рапорт від 29 грудня 2013 року про те, що ним під час несення служби по вул. Богатирській, 3 в м. Києві 29 грудня 2013 року приблизно о 13 год. 52  хв. за допомогою свистка і жезла було подано водієві автомобіля «Тойота» (д.н.з. НОМЕР_2) вимогу про зупинку, у зв'язку з начебто порушенням водієм пункту 9.5 ПДР України, але останній вимогу не виконав та продовжив рух, чим порушив пункт 2.4. ПДР України.
На підставі вказаного рапорту інспектором адміністративної практики ВДАІ Шевченківського РУ Коновальчуком В.А. 18 січня 2014 року було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за статтею 122-2 КУпАП (невиконання водієм вимог про зупинку).
Зазначений протокол складено за відсутності ОСОБА_4
Вказаний адміністративний матеріал 23 січня 2014 року надійшов до Шевченківського районного суду міста Києва та переданий на розгляд судді ОСОБА_1
За результатами розгляду адміністративного матеріалу постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 6 лютого 2014 року у справі № 761/2434/14-п ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 122-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці.
В обґрунтування вказаної постанови суддя ОСОБА_1 вказала, що вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом старшого ІДПС 1 взводу полку ДАІ Кудрі І.І..
У судовому засіданні ОСОБА_4 вину заперечувала, вказувала, що автомобілем вона не користувалась та не була за його кермом під час начебто вчинення адміністративного правопорушення, у зв'язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною та неможливістю керувати ТЗ.
У подальшому адвокат Треба Р.В. в інтересах ОСОБА_4 оскаржив постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 6 лютого 2014 року у справі № 761/2434/14-п.
За наслідками розгляду скарги суддею апеляційного суду м. Києва 11 березня 2014 року постанову Шевченківського районного суду м.  Києва від 6 лютого 2014 року було скасовано, провадження по справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
При цьому, скасовуючи постанову від 6 лютого 2014 року, апеляційний суд вказав на те, що суддею ОСОБА_1 при винесенні вищезазначеного рішення не було виконано вимоги статтей 245, 252, 280, 283 КУпАП, що призвело до прийняття необгрунтованого рішення.
До Тимчасової спеціальної комісії (далі - ТСК) 8 грудня 2014 року надійшла заява заступника Генерального прокурора України Бачуна О.В. від 5 грудня 2014 року про проведення спеціальної перевірки судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» у зв'язку з прийняттям постанов про накладення адміністративного стягнення на учасників масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності Законом України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу та у зв'язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою особі, яка була учасником масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності Законом України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України», у зв'язку з його участю у таких акціях.
ТСК 10 червня 2015 року визнала в діях судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 під час ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 та прийняття постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, ОСОБА_4 наявність ознак порушення присяги судді та направила висновок з матеріалами перевірки до Вищої ради юстиції для подальшого розгляду та прийняття рішення.
Ухвалою Вищої ради юстиції від 17 листопада 2015 року № 874/0/15-15 відкрито дисциплінарну справу щодо судді Шевченківського районного суду м.  Києва ОСОБА_1
1 грудня 2015 року дисциплінарна секція рекомендувала Вищій раді юстиції прийняти рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Шевченківського районного суду м.  Києва ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги судді.
14 січня 2016 року ВРЮ прийняла рішення № 1/0/15-16 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги.
ВРЮ вказане подання обґрунтовує тим, що за змістом положень чинного КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.
Пославшись на статті 177, 178, 183, 194, 196, 370 КПК, вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, статтю 29 Конституції України, ВРЮ прийшла до висновку, що при розгляді матеріалів про застосування міри запобіжного заходу 21 січня 2014 року ОСОБА_3 було допущено порушення законодавства, а саме слідчим суддею були вчинені дії, які не відповідають завданням кримінального провадження, не в повній мірі враховано особу підозрюваного, стан його здоров'я.  
Слідчим суддею ОСОБА_1 не було вчинено дій, які сприяють виконанню завдань кримінального провадження, а саме не забезпечено належної охорони прав, свобод та законних інтересів підозрюваного; не забезпечено повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не піддавалася необгрунтованому процесуальному примусу.
Пославшись на вимоги статтей 33, 245, 251, 252, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення ВРЮ зазначила, що всупереч вказаним вимогам суддя ОСОБА_1 неповно та необ'єктивно розглянула адміністративні матеріали, не провела всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, у винесених постановах не наведено жодних обставин, якими керувалася суддя ОСОБА_1 при накладенні адміністративних стягнень у виді саме позбавлення права керування транспортними засобами, здійснена суддею ОСОБА_1 оцінка доказів, зокрема надання переваги рапортам працівників ДАІ та протоколам про адміністративні правопорушення, які взагалі не доводили вини осіб, які притягалися до адміністративної відповідальності, над показами останніх.
Питання про те, чи було притягнено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до відповідальності за порушення пункту 9.5 ПДР України 29 грудня 2013 року, не досліджене судом. Відсутність доказів притягнення вказаних осіб до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 125 КУпАП за порушення пункту 9.5 ПДР України, ставить під сумнів достовірність відомостей, зазначених у рапорті інспекторів ДПС, та наявність підстав зупиняти транспортні засоби у зв'язку із порушенням водіями ПДР України.
Суддя ОСОБА_1 під час розгляду адміністративних матеріалів проігнорувала зазначені приписи, що призвело до порушення прав і законних інтересів осіб, які притягалися до адміністративної відповідальності.
Вказані вище вимоги законодавства були добре відомі судді ОСОБА_1 у силу покладених на неї професійних обов'язків та займаної посади судді, однак були грубо порушені.
Враховуючи наведене ВРЮ прийшла до висновку про порушення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 присяги судді при обранні запобіжного заходу ОСОБА_3 та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. .
Суд, заслухавши позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. 
Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. 
Суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом. 
Судді обіймають посади безстроково, крім суддів Конституційного Суду України та суддів, які призначаються на посаду судді вперше. 
Суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі: 
1) закінчення строку, на який його обрано чи призначено; 
2) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 
3) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я; 
4) порушення суддею вимог щодо несумісності; 
5) порушення суддею присяги; 
6) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; 
7) припинення його громадянства; 
8) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим; 
9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. 
Повноваження судді припиняються у разі його смерті. 
Держава забезпечує особисту безпеку суддів та їхніх сімей.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. 
Судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних. 
Основними засадами судочинства є: 
1) законність; 
2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 
3) забезпечення доведеності вини; 
4) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 
5) підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; 
6) забезпечення обвинуваченому права на захист; 
7) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 
8) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; 
9) обов'язковість рішень суду. 
Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства в судах окремих судових юрисдикцій. 
За неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. 
Частинами 4,5 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент відкриття дисциплінарної справи) визначені права та обов'язки судді.
Суддя зобов'язаний:
1) своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства;
2) дотримуватися правил суддівської етики;
3) виявляти повагу до учасників процесу;
4) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання;
5) виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції;
6) подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;
7) систематично розвивати професійні навички (уміння), підтримувати свою кваліфікацію на належному рівні, необхідному для виконання повноважень в суді, де він обіймає посаду;
8) звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів упродовж п'яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.
Порушення обов'язків судді можуть мати наслідком його притягнення до дисциплінарної відповідальності чи звільнення за порушення суддівської присяги.
Зміст присяги судді полягає в урочистому зобов'язанні об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади (частина перша статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Визначення суті порушення присяги судді наведене в частинах другій і третій статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, чинній на момент відкриття дисциплінарної справи) і полягає у вчиненні ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів; недотриманні суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом; порушення морально-етичних принципів поведінки судді. 
Процедура звільнення суддів за порушення присяги врегульована Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України «Про Вищу раду юстиції».
Згідно частини 1 статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент відкриття дисциплінарного провадження) дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті, розгляд дисциплінарної справи і прийняття рішення.
За приписами частин першої та другої статті 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент відкриття дисциплінарного провадження) до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді:
1) попередження;
2) догани - з  позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця;
3) суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців;
4) тимчасового (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов'язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді;
5) переведення судді до суду нижчого рівня;
6) висновку про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги.
Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер правопорушення, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень та інші обставини, що стосуються вчиненого суддею дисциплінарного правопорушення. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципів пропорційності. Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті, не застосовуються у випадку вчинення суддею правопорушень, передбачених пунктами 10, 11, 12, 14 частини першої статті 92 цього Закону. У разі прийняття рішення про застосування до судді дисциплінарного стягнення, що не дозволяє судді здійснювати правосуддя в суді відповідного рівня, суддя відстороняється від здійснення правосуддя у цьому суді з моменту прийняття рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення.
За наявності непогашених дисциплінарних стягнень до судді має бути застосовано більш суворе дисциплінарне стягнення.
Суддя, який має непогашене дисциплінарне стягнення, не може брати участі у конкурсі на зайняття посади в іншому суді.
Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 8 квітня 2014 року № 1188-VII визначені правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - перевірка суддів) як тимчасового посиленого заходу з використанням існуючих процедур розгляду питань про притягнення суддів судів загальної юрисдикції до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади у зв'язку з порушенням присяги з метою підвищення авторитету судової влади України та довіри громадян до судової гілки влади, відновлення законності і справедливості
Метою перевірки суддів, як передбачено статтею 1 цього Закону, є утвердження верховенства права в суспільстві та законності у діяльності судів; відновлення довіри до судової влади в Україні; з'ясування фактів, що свідчать про порушення суддями присяги, наявність підстав для притягнення суддів до дисциплінарної або кримінальної відповідальності; утвердження в діяльності суддів принципів незалежності та неупередженості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» перевірка суддів проводиться протягом одного року з дня формування складу ТСК, що утворюється у порядку, визначеному статтею 4 цього Закону.
Заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно із статтею 3 цього Закону подаються юридичними або фізичними особами у письмовій формі до ТСК протягом шести місяців з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення про її утворення та повинні містити такі відомості: найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я, по батькові для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти (за наявності); прізвище, ім'я, по батькові судді (суддів), щодо якого (яких) має бути проведена перевірка, його посада; повна назва суду, в якому працює відповідний суддя (судді); обґрунтування необхідності проведення перевірки щодо відповідного судді (суддів) із зазначенням судових рішень, що становлять зміст перевірки суддів відповідно до цього Закону; перелік матеріалів, що додаються до заяви.
Статтею 3 Закону 1188-VII передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції підлягає перевірці у разі прийняття ним одноособово або у колегії суддів таких рішень:
1) про обмеження прав громадян на проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій в Україні у період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом;
2) про обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, залишення їх без змін, продовження строку тримання під вартою, обвинувальних вироків, рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій про перегляд обвинувальних вироків, наслідком якого не було їх скасування, щодо осіб, які визнані політичними в'язнями, за дії, пов'язані з їх політичною та громадською діяльністю;
3) про обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, залишення їх без змін, продовження строку тримання під вартою, обвинувальних вироків щодо осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у зв'язку з їх участю у таких акціях;
4) про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі статті 122 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом;
5) про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, на підставі статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом;
6) про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, на підставі статті 185 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом;
7) про накладення адміністративних стягнень на підставі статті 185 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, за створення умов для організації і проведення з порушенням установленого порядку зборів, мітингів, вуличних походів або демонстрацій та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом;
8) у справах, пов'язаних з проведенням виборів до Верховної Ради України сьомого скликання, скасуванням їх результатів або позбавленням статусу народного депутата України особи, яка була обрана народним депутатом України до Верховної Ради України сьомого скликання (перевірка суддів проводиться за заявою особи, права або інтереси якої були порушені безпосередньо);
9) про надання дозволу на проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій стосовно осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до 21 лютого 2014 року, у зв'язку з їх участю у таких акціях.
Перевірка проводиться також щодо суддів, які одноособово або у колегії суддів розглядали справу або ухвалили рішення з допущенням порушень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, констатованих у рішенні Європейського суду з прав людини.
Згідно з Законом України «Про прокуратуру» однією з функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
В контексті Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку Генеральна прокуратура України не є суб'єктом звернення за цим законом, оскільки прокурор представляв сторону обвинувачення в клопотанні, судове рішення за розглядом якого є предметом перевірки в даному дисциплінарному провадженні, однак своїм процесуальним правом на оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді від 19 лютого 2014 року не скористався, з чого можливо зробити висновок про згоду сторони обвинувачення з таким рішенням суду.
В пункті 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 14 жовтня 2014 року, №1697-VII, далі - Закон №1697-VII) визначено, що Генеральний прокурор України представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, установами та організаціями, а також прокурорами інших держав та міжнародними організаціями.
Відповідно до частини 3 вказаної вище норми права, у разі відсутності Генерального прокурора України його повноваження здійснює перший заступник, а в разі відсутності першого заступника - один із заступників. 
Отже заступник Генерального прокурора України Бачун О.В. на час звернення 05 грудня 2014 року до ТСК із заявою про проведення перевірки судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 повноважень на таке звернення не мав.
Окрім цього колегія суддів зазначає, що як визначено пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону 1188-VII суддя суду загальної юрисдикції підлягає перевірці у разі прийняття ним одноособово або у колегії суддів рішення про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі статті 122І Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом.
Отже необхідною умовою для проведення перевірки щодо судді на підставі пункту 4 частини 1 статті 3 Закону 1188-VII і, відповідно, притягнення його до відповідальності за порушення присяги судді є лише накладення ним адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі статті 122І Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом.
Однак будь яких доказів, які б свідчили, що  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності Законом України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» ні в рішенні ТСК від10 червня 2015 року, ні в рішенні ВРЮ від 14 січня 2016 року № 1/0/15-16 не наведено, відсутні  такі посилання і в матеріалах адміністративних справ.
Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що підстав для проведення перевірки судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у ТСК на підставі заяви заступника Генерального прокурора Бачуна О.В. відносно накладення адміністративного стягнення  на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно до пункту 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» не було.
Однак ВРЮ на зазначені обставини уваги не звернула , прийняла рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 на підставі матеріалів перевірки, проведеної ТСК. 
Зміст присяги судді встановлений частиною першою статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції станом на 01 березня 2014 року), відповідно до якої, вступаючи на посаду, суддя урочисто присягає об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.
Частинами другою та третьою статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (в редакції станом на 01 березня 2014 року) встановлено, що порушенням суддею присяги є: 
вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів; 
недотримання суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»;
умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом; 
порушення морально-етичних принципів поведінки судді. 
Порушенням присяги судді, що обіймає адміністративну посаду в суді, є також невиконання ним посадових обов'язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, пов'язаних з процесуальними діями. 
Із оскаржуваного рішення ВРЮ вбачається, що ВРЮ прийшла до висновку, що ОСОБА_1 при застосуванні до ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вчинила дії, що порочать звання судді, чим порушила присягу судді.   
Колегія суддів з такими висновками не погоджується, вважає, що ВРЮ помилково прийшла до висновку про наявність ознак порушення присяги судді ОСОБА_1 при ухваленні рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу  у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3.
Як вбачається із матеріалів справи, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 21 січня 2014 року постановила ухвалу, якою задовольнила клопотання слідчого та застосувала до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційним судом міста Києва у складі суддів Приндюк М.В. (головуючої), Бартащук Л.B., Беця О.В. 4 лютого 2014 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2014 року залишено без змін, а скаргу захисника - без задоволення.
Апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов'язує можливість тримання особи під вартою, всебічно, повно провів судовий розгляд клопотання, врахував те, що ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя людини та підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.
Вища рада юстиції зробила висновок, що допущені суддею ОСОБА_1 порушення норм законодавства України порочать звання судді, викликають сумнів у її об'єктивності, безсторонності та неупередженості, свідчать про несумлінне виконання своїх службових обов'язків, принижують авторитет судової влади і є підставою для внесення подання про звільнення судді з посади за порушення присяги.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, задовольняючи клопотання слідчого та застосувавши до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою порушень кримінально-процесуального законодавства не допустила, а тому висновок ВРЮ про порушення присяги судді слідчим суддею ОСОБА_1 при прийнятті цього рішення є помилковим. 
Крім цього суд вважає, що законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді може бути перевірена лише в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції. Перевірка такого рішення будь-яким суб'єктом владних повноважень в іншому порядку законодавством не передбачена, а тому є такою, що здійснена з порушенням приписів частини другої статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Вища рада юстиції не наділена повноваженнями щодо перевірки правильності оцінки судом доказів у справі, законності та обґрунтованості судового рішення.
Також суд доходить  висновку, що визначальним у незалежності судді під час здійснення правосуддя є принцип, за яким суддя не може нести відповідальність за ухвалене ним судове рішення.
Щодо висновку ВРЮ про порушення суддею присяги судді при розгляді адміністративних матеріалів (№№ 761/2109/14-п, 761/2434/14-п) та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд зазначає наступне.
За результатами розгляду адміністративних матеріалів постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 3 та 6 лютого 2014 року ОСОБА_5 (справа № 761/2109/14-п) та ОСОБА_4 (№ 761/2434/14-п) було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців та на строк 3 місяці відповідно.
У подальшому на підставі Закону України № 743-VII від 21 лютого 2014 року «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність, деяких Законів України» постановою від 4 березня 2014 року було звільнено ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності за статтею 122-2 КУпАП, як учасника інших мирних зібрань, які проходили на території міста Києва в період з 21 листопада 2013 року.
Апеляційним судом м.  Києва 11 березня 2014 року постанову Шевченківського районного суду м.  Києва від 6 лютого 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення було скасовано, провадження по справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП
При цьому, скасовуючи постанову від 6 лютого 2014 року, апеляційний суд вказав на те, що суддею ОСОБА_1 при винесенні рішення по адміністративній справі не були дотримані вимоги статтей 245, 252, 280, 283 КУпАП, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. 
ВРЮ, зважаючи на характер порушень, допущених суддею ОСОБА_1, а також наслідки, що настали за результатами ухвалення рішень, данні про особу судді, прийшла до висновку, що застосування відповідальності у вигляді звільнення з посади за порушення присяги є пропорційним вчиненому.
Суд погоджується з висновком ВРЮ, що при розгляді адміністративних матеріалів та притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за статтею 122І Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 не були з'ясовані всі обставини справи, не було проведено всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, необґрунтовано надані переваги доказам, поданим працівниками міліції, а саме рапортам працівників ДАІ та протоколам про адміністративні правопорушення, не наведені обставини, які давали підстави для застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що давало підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Однак, порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального права при притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд не вважає достатніми для прийняття рішення про порушення суддею ОСОБА_1 присяги судді у зв'язку із вчиненням дій, що порочать звання судді, викликають сумнів у його об'єктивності та неупередженості.   
Оцінюючи в сукупності зібрані та досліджені у справі докази, аналізуючи вимоги законодавства, яке регулює питання притягнення судді до відповідальності за порушення присяги судді, суд вважає, що ВРЮ прийшла до помилкового висновку, що допущені суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 порушення при притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 давали підстави для звільнення її за порушення присяги судді.
Як зазначалось під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер правопорушення, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень та інші обставини, що стосуються вчиненого суддею дисциплінарного правопорушення. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципів пропорційності.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 тривалий час працює на посаді судді, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, що свідчить про те, що вона порушень законів України при здійсненні правосуддя не допускала, що давало ВРЮ підстави для застосування до ОСОБА_1 іншого, ніж звільнення з посади судді, дисциплінарного стягнення.
Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність в діях судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку - порушення присяги судді, підстав для застосування строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не вбачає.
Посилання позивача на порушення ВРЮ процедури при притягненні її до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим, оскільки ВРЮ у грудні 2015 року відклала розгляд дисциплінарної справи. Пізніше позивач була повідомлена про дату, місце і час проведення ВРЮ засідання з розгляду дисциплінарної справи, на якому був присутній представник позивача, а отже ВРЮ не порушила права позивача на участь в засіданні та самостійного подання клопотань та пояснень.
Доводи позивача про те, що ВРЮ було порушено процедуру прийняття рішення, зокрема положення Закону України «Про Вищу раду юстиції» та Конституції України щодо прийняття рішення шляхом таємного голосування більшістю голосів членів від конституційного складу ВРЮ є необґрунтованими та нічим не підтвердженими.
Керуючись статтею 18, 159 - 163, 171^1 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задоволити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради юстиції № 1/0/15-16 від 14 січня 2016  року про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням присяги судді.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає, але може бути переглянута в порядку та строки, визначені статтями 235-239№ Кодексу адміністративного судочинства України. 

Судді: