ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 380/21512/23
адміністративне провадження № К/990/46738/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Радишевської О.Р., Соколова В.М.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного реєстратора сектору реєстрації відділу адміністративних послуг Бориславської міської ради Поясник Марії Остапівни, Міністерства юстиції України про визнання протиправними і скасування наказів, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, провадження у якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 (суддя Желік О.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 (суддя-доповідач Мікула О.І., судді: Курилець А.Р., Пліш М.А.), 
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) 07.09.2023 звернулася до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач-1), державного реєстратора сектору реєстрації відділу адміністративних послуг Бориславської міської ради Поясник Марії Остапівни (далі - відповідач-2), Міністерства юстиції України (далі - відповідач-3), у якому, з урахуванням зміни предмета позову, просила: 
- визнати протиправними та скасувати накази відповідача-1 від 26.07.2023 №2745/03 "Про звільнення ОСОБА_1 " та від 01.08.2023 №2833/03 "Про внесення змін до наказу від 26.07.2023 №2745/03 "Про звільнення ОСОБА_1 "; 
- зобов`язати відповідача-1 поновити її на посаді начальника Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; 
- стягнути з відповідача-1 на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу;
- скасувати наказ відповідача-3 №2823/5 від 07.08.2023 "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 №769/5"; 
- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису №1 004 181 1200 18000282 від 11.08.2023 про припинення Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в результаті реорганізації; 
- зобов`язати відповідача-2 скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний запис про припинення юридичної особи в результаті реорганізації №1 004 181 1200 18000282 від 11.08.2023; 
- стягнути з відповідача-1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3251 (три тисячі двісті п`ятдесят одну) грн та моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині її поновлення на посаді начальника Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в порушення вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» відповідач не попередив її про звільнення із займаної посади, не запропонував позивачці іншу рівнозначну посаду державної служби, а також не повідомив про наявні вакантні посади в Дрогобицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до якого було приєднано відділ, що, на думку позивачки, свідчить про умисні дії відповідача, спрямовані на обмеження доступу до інформації про рівнозначні вакантні посади.
2.1. Також позивачка зазначила, що в день звільнення (19.08.2023, як указано у трудовій книжці) їй не було вручено ані копії наказу про звільнення, ані письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми. Накази від 26.07.2023 №2745/03 та від 01.08.2023 №2833/03 до її відома доведені не були. Про факт звільнення позивачка дізналася лише 22.08.2023, коли прийшла на роботу, вважаючи цей день своїм звичайним робочим днем. 
2.2. Крім того, позивачка вважає незрозумілими і необгрунтованими дії в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабиної Ю.В. стосовно заміни ОСОБА_1 у складі комісії з реорганізації Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки, на думку позивачки, її зумисне відсторонили від виконання обов`язків та призначили «потрібних людей» з метою швидкого закриття відділу. 
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі №380/21512/23 залишено без змін.
5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач-1 належним чином повідомив позивачку про наступне звільнення, одночасно запропонувавши їй вакантну рівнозначну посаду, а в подальшому - додатково запропонував широкий перелік рівнозначних та нижчих посад, що відповідали її професійній підготовці. Повідомлення та пропозиції доводилися до відома позивачки шляхом особистого оголошення, надсилання електронною та поштовою кореспонденцією. Водночас відмова позивачки від ознайомлення з попередженням і запропонованими посадами свідчить про її умисне ухилення від отримання інформації щодо наявних вакансій, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивачки в цій частині.
5.1. Доводи ОСОБА_1 в частині неознайомлення її з наказами про звільнення суди попередніх інстанцій вважали безпідставними з огляду на те, що такі не відповідають встановленим фактичним обставинам.
5.2. Крім того, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги твердження ОСОБА_1 в частині неознайомлення її з наказом Міністерства юстиції України №859/5 від 03.03.2023 «Про затвердження структури та штатної чисельності» та наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №794/03 від 31.03.2023 «Про введення в дію структури та штатної чисельності, штатного розпису Західного міжрегіонального управління юстиції на 2023 рік» з огляду на те, що такі нормативні акти були офіційно опубліковані, перебували і перебувають у відкритому доступі, а тому жодних перешкод для ознайомлення з ними в позивачки не було.
5.3. Щодо зміни позивачки у складі комісії з реорганізації Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, суди обох інстанцій зауважили, що відповідачем-1, відповідно до порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, було внесено зміни до складу реорганізаційної комісії, а саме: виключено ОСОБА_1 зі складу комісії на підставі її звільнення та призначено нового голову комісії. Водночас виключення ОСОБА_1 зі складу комісії з реорганізації не є відстороненням від роботи за посадою начальника Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки виконання таких обов`язків не є основними обов`язками за місцем праці.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
6. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , покликавшись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просила рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
7. Ухвалою від 18.12.2024 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1, 4 частини четвертої статті 328 та пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
8. У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що суди попередніх інстанцій прийняли оскаржені судові рішення без урахування висновків Верховного Суду в постановах від 05.04.2023 у справі №640/12871/21, від 12.04.2023 у справі №340/1791/22 щодо застосування частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у взаємозв`язку з пунктом 1 частини першої цієї ж статті.
8.1. На переконання позивачки, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку» №1042 від 11.12.2019 та не надали оцінку акту від 16.05.2023 як неналежному доказу.
8.2. Позивачка звернула увагу, що суди обох інстанцій проігнорували докази, якими підтверджується, що 16.05.2023 (коли було складено акт) ОСОБА_1 перебувала на лікарняному і фізично не могла отримати жодного попередження про звільнення 
8.3. Також позивачка наголосила, що протокол, складений відповідно до постанови №1042, був поданий відповідачем-1 лише після відповіді на відзив ОСОБА_1 (в якому й було акцентовано увагу суду на відсутності цього протоколу) з порушенням строків, встановлених ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2023. Позивачка зверталася з клопотанням про залишення заперечення без розгляду з підстав пропуску строку, однак зазначене клопотання не було вирішене судом та не знайшло свого відображення в судових рішеннях.
8.4. Крім того, позивачка стверджує, що допит свідків в судовому засіданні суду першої інстанції 12.03.2024 відбувався без її присутності, незважаючи на клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з підстав її тимчасової непрацездатності, що унеможливило задати запитання свідкам. До того ж, залучення свідків до справи відбулося після закриття підготовчого провадження у справі, що є грубим порушенням статті 92 КАС України.
9. У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 заперечив проти задоволення касаційної скарги та, з-поміж іншого, зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17. 
9.1. Крім того, відповідач-1 звернув увагу на те, що в судовому засіданні від 12.03.2024, під час допиту свідків, якими було складено та підписано акт від 22.08.2023, підтверджено факт зачитування ОСОБА_1 наказів про її звільнення, а також їх вручення, а тому доводи позивачки про неознайомлення з цими наказами є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
10. У відзиві на касаційну скаргу відповідач-3 зауважив, що висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 05.04.2023 у справі №640/12871/21 та від 12.04.2023 у справі №340/1791/22, не стосуються подібних правовідносин, оскільки в цій справі не є подібним (тотожним, аналогічним) предмет спору, підстави позову та встановлені судами фактичні обставини справи, а отже, такі посилання скаржника на необхідність застосування висновків Верховного Суду не можуть бути застосовані під час розгляду даної справи.
11. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
12. ОСОБА_1 , відповідно до наказу Міністерства юстиції від 31.03.2016 за №635/к, була призначена на посаду начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області.
13. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 №769/5 «Про відділи державної реєстрації актів цивільного стану у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» Трускавецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було реорганізовано шляхом його приєднання до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дрогобичі Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з перейменуванням у Дрогобицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
14. У зв`язку з цим, Міністерством юстиції України видано наказ від 03.03.2023 за №859/5 «Про затвердження структури та штатної чисельності» та наказ від 31.03.2023 за №794/03 «Про введення в дію структури та штатної чисельності, штатного розпису Західного міжрегіонального управління юстиції на 2023 рік».
15. Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції 16.05.2023 було видано попередження, у якому позивачка повідомлялася про наступне звільнення із займаної посади та одночасно їй було запропоновано зайняти іншу рівнозначну посаду, а саме: посаду начальника Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У випадку відмови від запропонованої посади позивачку було попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
16. Оскільки ОСОБА_1 відмовилася поставити відмітки про ознайомлення з попередженням, уповноваженими особами відповідача-1 було складено акт від 16.05.2023 о 14 год 00 хв, у якому зафіксовано факт оголошення ОСОБА_1 попередження про звільнення.
17. Попередження про звільнення ОСОБА_1 було скеровано на її електронну адресу, що підтверджується знімком екрану, та на поштову адресу ОСОБА_1 , яка зазначена в її особовій картці (лист №145-28/657-23 від 16.05.2023). Указане поштове відправлення повернулось до відповідача-1 з відміткою «За закінченням терміну зберігання».
18. Листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №145-38/865-23 від 11.07.2023 здійснено додаткову пропозицію ОСОБА_1 наявних рівнозначних посад або, як виняток, нижчих посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що відповідають її професійній підготовці та професійним компетентностям. Пропозиція (на 33 арк.) містила в загальній кількості 409 посад державної служби в Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції.
19. Актом від 12.07.2023, складеним посадовими особами відповідача-1 о 09 год 47 хв, засвідчено вручення листа та додаткових пропозицій ОСОБА_1 . Відмітки про ознайомлення з додатковими пропозиціями ОСОБА_1 не проставила.
20. Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.07.2023 №2745/03 «Про звільнення ОСОБА_1 » 01.08.2023 позивачку було звільнено з посади начальника Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу 3 частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади начальника Трускавецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з припиненням державної служби.
21. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивачки, на підставі листа непрацездатності від 01.08.2023 №8511555-2016070589-1, було прийнято наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.08.2023 №2833/03 «Про внесення змін до наказу від 26.07.2023 №2745/03 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким внесено зміни до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.07.2023 №2745/03 «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме: датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.
22. Згідно з медичним висновком про тимчасову непрацездатність від 14.08.2023 №9НЕР-ВСМН-6В7В-ВЕРВ останнім днем тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 було 18.08.2023, на підставі чого 19.08.2023 здійснено запис до трудової книжки про звільнення із займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу 3 частини третьої, статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із скороченням посади, з припиненням державної служби.
23. На поштову адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом 21.08.2023 надіслано копії наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.07.2023 №2745/03 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.08.2023 №2833/03 «Про внесення змін до наказу від 26.07.2023 №2745/03 «Про звільнення ОСОБА_1 », а також надіслано лист-повідомлення про звільнення від 21.08.2023 №145-/1005-23.
24. Окрім цього, уповноваженими особами відповідача було складено акт від 22.08.2023 о 08 год. 59 хв., у якому засвідчено факт зачитування вголос та вручення належним чином завірених копій вище згаданих наказів про звільнення. Відмітки про ознайомлення з наказами ОСОБА_1 поставити відмовилася, після чого було видано трудову книжку з дотриманням семиденного строку, передбаченого абзацом 2 частини 5 статті 87 Закону України «Про державну службу».
25. З метою підтвердження обставин зачитування вголос наказів про звільнення позивача, а також вручення їй таких наказів, судом першої інстанції було здійснено виклик та допит у судовому засіданні свідків, якими було складено акт від 22.08.2023, а саме: начальника відділу організації роботи та розвитку персоналу у Львівській області Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Наконечну Н.М.; начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львівській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Оливу І.С.; заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Бассараба Т.Ю. У судовому засіданні вказаними свідками було підтверджено факт зачитування вголос ОСОБА_1 наказів про її звільнення, а також вручення їй таких наказів.
26. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Трускавецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції припинено 11.08.2023, номер запису: 1 004 181 1200 18000282.
V. Позиція Верховного Суду
27. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Відповідаючи на питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.
29. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закону України «Про державну службу», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
30. Відповідно до частин другої-третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
31. Підстави для припинення державної служби визначає стаття 83 Закону України «Про державну службу».
32. Так, згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
33. За приписами частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
34. Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
34.1. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (абзац 2).
34.2. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (абзац 3).
35. Частини п`ята статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачає, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
36. З наведених норм Закону України «Про державну службу» випливає, що суб`єкт призначення наділений правом припиняти державну службу з власної ініціативи, зокрема, у зв`язку зі скороченням посади, зміною структури або реорганізацією державного органу, за умови дотримання встановленої законом процедури. Така процедура передбачає обов`язкове письмове попередження державного службовця не пізніше ніж за 30 календарних днів, одночасну пропозицію іншої рівнозначної, а у виняткових випадках - нижчої посади з урахуванням професійної підготовки та компетентностей, а також звільнення лише за відсутності можливості такого переведення або у разі відмови службовця.
37. Основним аргументом Бешлей М. Р. на обґрунтування протиправності наказу про її звільнення є твердження про відсутність належного попередження про звільнення, неповідомлення про пропозицію іншої рівнозначної, а, як виняток, нижчої посади державної служби з урахуванням її професійної підготовки та компетентностей, а також неознайомлення її з наказом про звільнення.
38. У контексті зазначених доводів позивачки Верховний Суд зауважує, що способи та порядок доведення інформації і документів до відома державного службовця визначають положення статті 9-1 Закону України «Про державну службу».
39. Так, за приписами частин першої статті 9-1 Закону України «Про державну службу» доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
39.1. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (частина друга статті 9-1 Закону України «Про державну службу»).
39.2. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів (частина третя статті 9-1 Закону України «Про державну службу»).
39.3. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (частина четверта статті 9-1 Закону України «Про державну службу»).
40. Отже, законодавець передбачив альтернативні способи доведення інформації або документів до відома державного службовця, а саме: шляхом особистого вручення або шляхом надсилання поштою, у тому числі з використанням електронної пошти та інших засобів телекомунікаційного зв`язку, за наявними в особовій справі контактними даними. Водночас застосування електронної пошти чи інших засобів телекомунікаційного зв`язку, відмінних від поштового відправлення, підлягає обов`язковій додатковій процедурній фіксації шляхом складання протоколу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тоді як надсилання документів поштою є самостійним і достатнім способом повідомлення, що не потребує дотримання такого спеціального порядку.
41. У зв`язку з викладеним аргументи касаційної скарги про те, що факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується виключно протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень статті 9-1 Закону України «Про державну службу» та не враховують передбачену законом альтернативність способів такого доведення, а тому є безпідставними.
42. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що попередження про звільнення, наказ про звільнення ОСОБА_1 та наказ про внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_1 були доведені до її відома шляхом направлення вказаних документів на адресу позивачки: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами їх направлення (т.1 а.с. 107-110, а.с. 150-152).
43. З урахуванням установлених судами обставин справи та наведеного правового регулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач-1, діючи у спосіб, передбачений законом, вжив належних заходів для повідомлення ОСОБА_1 про її майбутнє звільнення з одночасною пропозицією рівнозначної посади, а також для доведення до її відома наказів про звільнення.
44. Доводи позивачки про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки обставині неотримання нею спірних документів, Верховний Суд відхиляє, оскільки частина четверта статті 9-1 Закону України «Про державну службу» встановлює юридичну презумпцію доведення інформації або документів до відома державного службовця - на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення. Зазначена норма не пов`язує настання правових наслідків із фактом отримання чи ознайомлення державного службовця з відповідними документами, а ставить їх у залежність виключно від належного направлення такої інформації або документів у спосіб, передбачений законом.
44. Отже, за наявності в матеріалах справи доказів направлення поштою відповідачем-1 зазначених документів ОСОБА_1 , твердження позивачки про недоведення факту її повідомлення про майбутнє звільнення та доведення до її відома наказів про звільнення є необґрунтованими.
45. Крім того, доводи касаційної скарги про те, що протокол від 16.05.2023, складений відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відомостей державного службовця за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1042, був поданий відповідачем-1 лише після відповіді на відзив ОСОБА_1 (в якому й було акцентовано увагу суду на відсутності цього протоколу) з порушенням строків, встановлених ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2023, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки зазначений протокол не був предметом правової оцінки судів попередніх інстанцій і не враховувався ними під час ухвалення судових рішень по суті спору, у зв`язку з чим наведені доводи не мають правового значення для вирішення цієї справи.
46. Твердження позивачки про те, що суди обох інстанцій проігнорували докази того, що 16.05.2023 - у день складення акта про зачитування їй попередження про звільнення - вона перебувала на лікарняному і, відповідно, фізично не могла отримати жодного попередження про звільнення, Верховний Суд уважає такими, що не мають правового значення для вирішення спору. Це зумовлено тим, що відповідно до вимог закону позивачка була належним чином повідомлена про майбутнє звільнення шляхом направлення відповідних документів поштою, а отже, складення чи нескладення зазначеного акта не впливає на правомірність процедури повідомлення.
47. Також Суд уважає нерелевантними до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 05.04.2023 у справі №640/12871/21, від 12.04.2023 у справі №340/1791/22, неврахування яких стало однією з підстав касаційного провадження, щодо застосування частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у взаємозв`язку з пунктом 1 частини першої цієї ж статті, у контексті обов`язку суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
48. Так, у справі № 640/12871/21 судами було встановлено, що позивачу взагалі не пропонувалася жодна вакантна посада державної служби, тоді як у справі № 340/1791/22 позивач, отримавши пропозицію, подав заяву про переведення на одну із запропонованих посад, проте йому було відмовлено в переведенні.
49. Водночас у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій установлено інші фактичні обставини, а саме: позивачці надсилалися пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби, однак вона ухилилася від ознайомлення з такими пропозиціями, що істотно відрізняє ці правовідносини від наведених у зазначених постановах Верховного Суду та виключає можливість застосування сформульованих у них правових висновків у цій справі.
50. Щодо доводів касаційної скарги про порушення судом першої інстанції статті 92 КАС України, що полягає в залученні свідків після закриття підготовчого провадження, Верховний Суд зазначає про таке.
51. Як убачається зі змісту протоколу судового засідання від 20.02.2024 (т. 2 а.с. 150-151), суд першої інстанції ініціював вирішення в письмовому провадженні питання про виклик свідків.
52. Надалі ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 з ініціативи суду було викликано в судове засіданні, що відбулося 12.03.2024 о 12:00, для допиту як свідками начальника відділу організації роботи та розвитку персоналу у Львівській області Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Наконечну Н.М.; начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львівській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Оливу І.С.; заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Бассараба Т.Ю.
53. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 179 КАС України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
54. За приписами пункту 8 частини другої статті 179 КАС України в підготовчому засіданні суд вирішує питання, зокрема, про виклик у судове засідання експертів, свідків.
55. Частина друга статті 65 КАС України визначає, що свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.
56. Відповідно до частини першої статті 92 КАС України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.
56.1. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити (частина друга статті 92 КАС України).
56.2. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі (частина третя статті 92 КАС України).
56.3. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду (частина четверта статті 92 КАС України).
57. Проаналізувавши положення вказаних норм процесуального закону, Верховний Суд констатує, що КАС України розмежовує два самостійні способи ініціювання виклику свідка: за заявою сторони та за власною ініціативою суду.
58. Стаття 92 КАС України, про порушення якої вказала позивачка в касаційній скарзі, регламентує лише порядок реалізації права учасника справи на ініціювання виклику свідка та, з-поміж іншого, передбачає, що після закриття підготовчого засідання учасник справи втрачає процесуальну можливість ініціювати виклик свідка шляхом подання відповідної заяви.
59. Водночас обмеження, передбачені частиною третьою статті 92 КАС України, стосуються виключно учасників справи, тоді як суд, діючи з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зберігає право викликати свідка за власною ініціативою, у тому числі й під час розгляду справи по суті.
60. Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, залучивши до справи свідків після закриття підготовчого провадження, грубо порушив статтю 92 КАС України, є помилковим і не ґрунтується на положеннях КАС України.
61. Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що суд першої інстанції допитав у судовому засіданні свідків за відсутності позивачки, незважаючи на її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатності, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке. 
62. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням (вх.5347ел від 12.03.2024) про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що позивачка не має можливості взяти участь у судовому засіданні через тимчасову непрацездатність, на підтвердження чого надала відповідний медичний висновок.
63. Відповідно до змісту протоколу судового засідання від 12.03.2024 (т. 2 а.с. 166-169) суд розглянув зазначене клопотання позивачки та на місці ухвалив допитати свідків, мотивуючи тим, що в разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які прибули, тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову (пункт 8 протоколу).
63. Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 223 КАС України в разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які прибули. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову.
64. Отже, закон покладає на суд обов`язок забезпечити допит свідків, які з`явилися в судове засідання, а їх недопит та повторний виклик допускаються лише як виняток і за наявності відповідної ухвали суду.
65. За таких обставин, твердження позивачки про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставним, оскільки суд, розглянувши її клопотання про відкладення розгляду справи та керуючись вимогами частини четвертої статті 223 КАС України, обґрунтовано допитав свідків, які з`явилися в судове засідання, і не встановив підстав для застосування винятку, за якого свідки не допитуються та підлягають повторному виклику.
66. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися під час касаційного перегляду оскаржених у цій справі судових рішень. Суд касаційної інстанції не встановив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б вплинути на правильність вирішення справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
67. За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
68. Керуючись статтями 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко
Судді: О.Р. Радишевська
В.М. Соколов