ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року
м. Київ

справа № 511/1895/20
провадження № 61-11453св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області,
треті особи: Старостинська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Роздільнянська міська рада Одеської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року у складі судді Панчук А. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у складі колегії суддів Дришлюка А. І., Сегеди С. М., Громіка Р. Д.,

у справі за позовом  ОСОБА_1 до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи: Старостинська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Роздільнянська міська рада Одеської області, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпоряджень Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області.
Короткий зміст позовних вимог 

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Роздільнянська РДА), треті особи: Старостинська сільська рада Роздільнянського району Одеської області (далі - Старостинська сільська рада), Роздільнянська міська рада Одеської області, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпоряджень Роздільнянської РДА.

Позов обґрунтовано тим, що Старостинська сільська рада рішенням від 18 травня 2020 року № 780-VII надала позивачу дозвіл на розробку проєкту землеустрою та подальшу передачу у власність земельної ділянки площею 2 га, після чого проєкт погоджено Держгеокадастром, земельну ділянку зареєстровано та 05 серпня 2020 року затверджено рішенням Старостинської сільської ради, а 10 серпня 2020 року за позивачем зареєстровано право власності.

У вересні 2020 року позивач дізналася про позов ОСОБА_2 , який оскаржує зазначені рішення, реєстрацію ділянки та кадастровий номер. Із доданих до його позовної заяви документів стало відомо про два розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012 та № 336/А-2012 щодо надання ОСОБА_2 дозволів на відведення земель загальною площею 61,04 га.

Позивач вважає ці розпорядження незаконними, оскільки землі належали КСП «Побєда» (правонаступник СВК «Перемога») на підставі державного акта 1995 року, реєстрація якого не скасована. Ліквідація правонаступника відбулась лише у 2013 році, тому РДА у 2012 році неправомірно розпорядилася землями чинної юридичної особи.

Позивач просила суд:
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів)» площею 53,49 га;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 336/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів)» площею 7,55 га;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 2 522,40 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Роздільнянський районний суд Одеської області рішенням від 19 травня 2021 року, яке Одеський апеляційний суд постановою від 22 червня 2023 року залишив без змін,позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав незаконним та скасував розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки загальною площею 53,49 га пасовищ для ведення фермерського господарства із земель с/г призначення, які перебувають у державній власності, не наданій у власність або користування та перебувають у запасі на території Старостинської сільської ради (за межами населених пунктів)». 

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Стягнув з Роздільнянської РДА на користь ОСОБА_1 судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 2 522,40 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що видаючи 26 березня 2012 року розпорядження № 334/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області(за межами населених пунктів)» та № 336/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів)», при цьому зазначаючи у пунктах № 1 оскаржуваних розпоряджень: «із земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, не надані у власність або користування та перебувають у запасі на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів)», Роздільнянська РДА протиправно і незаконно розпорядилася земельними ділянками, які перебували у колективній власності існуючої, діючої юридичної особи, а саме КСП «Перемога» (Побєда ), а надалі кооператив «Перемога». Акт вилучення відсутній. Оскільки земельна ділянка позивача входить до складу земельної ділянки, щодо якої ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проєкту із землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 років, позовні вимоги в частині скасування розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012 підлягають задоволенню.

Розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 336/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів)» площею 7,55 га права ОСОБА_1 не порушує. Тому в цій частині позовних вимог суд вирішив відмовити. В зв`язку з частковим задоволенням вимог позивача суд також відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 10 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Роздільнянського районного суду Одеської області.

23 серпня 2023 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2026 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ситнік О. М.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 683/1501/20, від 15 червня 2022 року у справі № 683/1504/20, від 20 вересня 2022 року у справі № 683/1505/20 та інших. 

У касаційній скарзі зазначається, що позивач не надав суду передавального або розподільчого балансу КСП «Перемога». У матеріалах справи відсутній додаток 1 до державного акта, тобто перелік осіб - членів КСП «Перемога», яким належало право колективної власності на землю.

Позивач не надав доказів, що СВК «Перемога» є правонаступником КСП «Перемога» і є утвореним внаслідок реорганізації шляхом його перетворення. Тому, відсутні докази набуття СВК «Перемога» права власності на спірну ділянку.

На час видання оскаржуваних розпоряджень у позивача жодних прав та інтересів щодо спірної земельної ділянки не існувало, права позивача не були порушені.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2023 року ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить закрити касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи

Суд установив, що Старостинська сільська рада видала КСП «Побєда» державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № 20-156, яким встановлено право колективної власності на землю площею 3 067,8 га для сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 10 жовтня 1995 року за № 71 (т. 1 а. с. 35, 36).

Відповідно до доповнення до історичної довідки колгоспу «Побєда», 21 лютого 1975 року Роздільнянський райвиконком депутатів трудящих прийняв рішення про перенесення центральної садиби колгоспу «Побєда» з с. Шевченкове в с. Слободка. 27 серпня 1992 року загальні збори колгоспників колгоспу «Побєда» в с. Слободка Роздільнянського району вирішили реорганізувати колгосп «Перемога» в КСП «Побєда». Структура та функції КСП «Побєда» не змінилися (т. 1 а. с. 123).

Відповідно до архівного витягу з протоколу № 1 засідання загальних зборів членів колгоспу «Перемога» від 28 лютого 2000 року, КСП «Перемога» реформовано у СВК «Перемога», затверджено його статут та обрано головою кооперативу Нетиду В. А. (т. 1 а. с. 104-122).

Відповідно до листа відділу статистики в Роздільнянському районі Головного управління статистики в Одеській області від 07 лютого 2017 року у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України у м. Одеса та Одеській області відсутнє КСП «Перемога» код ЄДРПОУ 03767957 у зв`язку з перереєстрацією в СВК «Перемога» код ЄДРПОУ 03767957. Станом на 07 лютого 2017 року вилучено СВК «Перемога» код ЄДРПОУ 03767957 в зв`язку з припиненням юридичної особи, дата державної реєстрації припинення 08 травня 2013 року, причина ліквідації - визнання її банкрутом (т. 1 а. с. 138).

Відповідно до листа відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 29 вересня 2020 року № 884/117-20, згідно наявних у відділі других примірників державних актів, державний акт на право колективної власності на землю видано КСП «Побєда» на території Старостинської сільської ради та зареєстровано за № 71 від 10 жовтня 1995 року, серія ОД № 20-156. Записи про скасування державної реєстрації державного акта у відділі відсутні (т. 1 а. с. 34).

В матеріалах справи наявний лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 04 травня 2020 року № 18-15-0.6-4837/2-20, адресований Старостинському сільському голові, яким повідомлено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набув чинності з 01 січня 2019 року, розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 21 такого змісту: установити, що з дня набрання чинності Законом землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності (т. 1 а. с. 71). 

Розпорядженням Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населених пунктів)» ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проєкту із землеустрою, щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки загальною площею 53,49 га пасовищ для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, не надані у власність або користування та перебувають у запасі на території Старостинської сільської ради (за межами населених пунктів) (т. 1 а. с. 29).

Відповідно до рішення Старостинської сільської ради від 18 травня 2020 року № 780-VII «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення колишнього КСП «Перемога», розташованих на території Старостинської сільської ради за межами населених пунктів (т. 1 а. с. 19, 20).

Із переліку обмежень у використанні земельної ділянки за вих. № 275 від 17 червня 2020 року вбачається відсутність обмежень щодо використання земельних ділянок, передбачених додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (т. 1 а. с. 21).

Висновком Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01 липня 2020 року № 8857/82-20 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, Старостинська сільська рада (за межами населеного пункту) погоджено як такий, що відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (т. 1 а. с. 22).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5114743772020 відділ у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області 15 липня 2020 року здійснив державну реєстрацію земельної ділянки та присвоїв їй кадастровий номер: 5123985200:01:004:0188 (т. 1 а. с. 23-25).

Рішенням Старостинської сільської ради від 05 серпня 2020 року № 807-VII «Про передачу земельної ділянки у власність гр. України ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5123985200:01:004:0188 (т. 1 а. с. 26).

10 серпня 2020 року на підставі рішення Старостинської сільської ради від 05 серпня 2020 року № 807-VII за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5123985200:01:004:0188, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 серпня 2020 року № 219685540 (т. 1 а. с. 27, 28).

Як зазначено в листі відділу у Роздільнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 09 жовтня 2020 року, відповідно до картографічного матеріалу щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , з орієнтовним зображенням місця розташування земельної ділянки на території Старостинської сільської ради згідно наявної в Державному фонді документації із земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Перемога» земельна ділянка потрапляє до земель колективної власності колишнього КСП «Перемога», що не підлягають поділу в натурі і повинні використовуватися сумісно. Копія зазначеного картографічного матеріалу також міститься в матеріалах цивільної справи, що відповідає реальному розташуванню земельної ділянки позивача відповідно до наявного в матеріалах справи викопіювання (абрису) стосовно співвідношення оспорюваних земельних ділянок (т. 1 а. с. 161, 162, 249).

Як зазначено у відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 17 жовтня 2022 року № 2187/340-22, відповідно до графічних матеріалів, відображених у відомостях з документації із землеустрою, що включені до Державного фонду документації, земельна ділянка, яка була надана в довгострокову оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 на підставі розпорядження Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012, знаходиться в межах земель, переданих у колективну власність КСП «Побєда» згідно державного акта серії ОД № 20-156, виданого 10 жовтня 1995 року на право колективної власності на території Старостинської сільської ради. Цим же листом додатково повідомлено, що документація з розроблення проєкту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_2 в Державному фонді документації відділу № 7 відсутня (т. 2 а. с. 123).

Також, в матеріалах справи наявний лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 28 липня 2020 року № ПІ-428/0-468/0/63-20, адресований голові Старостинської сільської ради та ОСОБА_2 , відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером 5123985200:01:004:0188, площею 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства знаходиться на території Старостинської сільської ради (за межами населених пунктів). За наявною інформацією земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, відноситься до земель колективної власності. Розпорядником вказаної земельної ділянки є Старостинська сільська рада (т. 1 а. с. 74).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та аргументи відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 14 Конституції України Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно з статтею 3 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час видачі КСП «Побєда» державного акта на право колективної власності на землю) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статі 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (стаття 23 ЗК України).

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України (у чинній редакції) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, яке порушене, не визнане або оспорюється саме оспорюваним рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 683/1501/20, від 15 червня 2022 року у справі № 683/1504/20 та від 20 вересня 2022 року у справі № 683/1505/20.

Усі законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню лише з урахуванням того, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права при здійсненні судового провадження залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, характеру його порушення, а також здатності відновити порушене право (усунути чи компенсувати наслідки цього порушення) у такий спосіб.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог та наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації їх прав. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.6, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, пункт 6.41, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, пункт 48, від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 91, від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19, пункт 43, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 88, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, пункт 75, від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, пункт 55).

Суди попередніх інстанцій, зробивши висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову, не врахували, що визнання незаконним та скасування індивідуального акта органу місцевого самоврядування саме по собі не є самостійною метою судового захисту, а можливе лише за умови, якщо таким актом безпосередньо порушено права чи інтереси позивача.

З матеріалів справи відомо, що розпорядженням Роздільнянської РДА від 26 березня 2012 року № 334/А-2012  ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проєкту із землеустрою, щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки загальною площею 53,49 га пасовищ для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, не надані у власність або користування та перебувають у запасі на території Старостинської сільської ради (за межами населених пунктів).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц вказала, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду робить висновок, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкових судових рішень.

Оскільки права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 не порушуються розпорядженням Роздільнянської РДА, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з цим рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо підстав для закриття провадження у справі, які зазначені у відзиві, то слід зазначити, що вказівка адвокатом Ковальчуком О. М. в ордері у графі «назва органу» - Касаційний цивільний суд Верховного Суду України є формальним недоліком і не є підставою для закриття касаційного провадження у справі, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить гарантії справедливого судочинства, зокрема, доступу до суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи: Старостинська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Роздільнянська міська рада Одеської області, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпоряджень Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	А. І. Грушицький	
		
Судді 	А. А. Калараш  І. В. Литвиненко  Є. В. Петров  	
	О. М. Ситнік