ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 520/653/19
адміністративне провадження № К/9901/21960/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П., Ханова Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА»
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року (Суддя: Мороко А.С.),
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року (Судді: Катунов В.В., Бершов Г.Є., Ральченко І.М.),
у справі № 520/653/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА»
до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (правонаступник Головне управління ДПС у Харківській області)
про скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» (далі - позивач, ТОВ «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило суд скасувати податкові повідомлення - рішення від 13.07.2018 № 0000781415, яким визначено до сплати мито на товари на загальну суму 167 807,35 грн, з яких: основний платіж - 111 871,57 грн штрафні (фінансові) санкції - 55 935,78 грн та № 0000791415 від 13.07.2018 з податку на додану вартість на загальну суму 33 561,46 грн, з яких: основний платіж - 22 374,31 грн, штрафні (фінансові) санкції - 11 187,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на протиправність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок невірної класифікації відповідачем кодів товарів, які випущено у вільний обіг, оскільки відповідно до УКТЗЕД в редакції Закону України від 19.09.2013 року №584-VII «Про Митний тариф України» саме до товарної позиції 8481 включаються «крани, клапани, вентилі та аналогічна арматура для трубопроводів, котлів, резервуарів, цистерн, баків або аналогічних ємкостей, включаючи редукційні клапани та терморегулювальні вентилі», а не товарної позиції 8708, як самостійно визначено відповідачем, що в сукупності свідчить про безпідставність донарахування митних платежів та податку на додану вартість.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 209 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено (т. 1 а.с. 119-124, 176-181).

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в обґрунтування доводів якої зазначив на порушенні судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, внаслідок неправильного та неповного з`ясування фактичних обставин справи, а також неповного дослідження доказів у справі, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті виходячи з вибіркового застосування вимог Закону України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 року № 584-VII в частині дотримання приміток до розділу XVII «Засоби наземного транспорту», літальні апарати, плавучі засоби і пов`язані з транспортом пристрої та обладнання» УКТЗЕД, без врахування, що примітками 2 та 3 Розділу XVII чітко регламентовані підходи до кодування частин наземних транспортів, в тому числі і автомобільного транспорту групи 87. 

Більш детальніше скаржник звернув увагу, що судами проігноровані вимоги примітки 2 до Розділу XVII, а саме приналежність товару до кранів/клапанів товарної позиції 8481 УКТЗЕД, оскільки приміткою 2 до Розділу XVII «Засоби наземного транспорту, літальні апарати, плавучі засоби і пов?язані з транспортом пристрої та обладнання», яка є невід?ємною частиною Закону України від 19.09.2013 Nє584-VII «Про Митний тариф України» до цього розділу (у тому числі і в товарній позиції 8708 - частини транспортних засобів) не включаються вироби, зокрема, товарної позиції 8481 навіть якщо вони ідентифіковані та призначені для транспортних засобів групи 87.

Скаржник вказує, що судами не враховано технічні характеристики, конструкцію та призначення товарів з комерційної назвою «пробка/кришка» відповідних артикулів, які фактично є запобіжними та випускними/вакуумними клапанами і те, що вказані вироби призначені для регулюванні тиску газу/повітря у системі охолодження або паливній системі автомобіля. Тоді, як відповідно до УКТЗЕД в редакції Закону України від 19.09.2013є584-VII «Про Митний тариф України» саме до товарної позиції 8481 включаються «крани, клапани, вентилі та аналогічна арматура для трубопроводів, котлів, резервуарів, цистерн, баків або аналогічних ємкостей, включаючи редукційні клапани та терморегулювальні вентилі».

Крім викладеного, скаржник посилається і на не врахування судами попередніх інстанцій, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, визначеного в митній декларації. Тоді, як аналізуючи вимоги ч. 4 ст. 69 Митного Кодексу України Верховний Суд в постанові від 08.05.2018 року у справі Nє 808/1341/14 дійшов висновку про можливість здійснення митного контролю після завершення митного оформлення виключно за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, а донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення. 

Додатково скаржник просив суд звернути увагу і на складний випадок класифікації товару, оскільки мають місце різні підходи в його класифікації, але на думку позивача, саме наявність класифікаційного рішення КТ-902000000-0008-2014 від 19.03.2014 р. (діючого на той момент) і рішення BTI Reference АТ2016/000501 свідчать на користь останнього, у зв`язку з чим просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення про задоволення позову (т. 2 а.с. 1-7). 

В надісланому на адресу суду відзиві на касаційну скаргу, відповідач посилається на правильність класифікації відповідачем товарів у межах товарної позиції 8708 згідно з УКТ ЗЕД, оскільки артикули товарів задекларованих підприємством за кодом 8481 чітко та однозначно дозволяють ідентифікувати товари як такі, що придатні для використання винятково чи переважно з конкретним транспортним засобом. До того ж, відповідачем наголошено, що матеріали справи містять рішення Харківської митниці про визначення коду товарів щодо аналогічних товарів, у зв`язку з чим просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін (т. 2 а.с. 40-44).

В надісланій на адресу суду відповіді на відзив, позивач, заперечуючи проти вищенаведених заперечень відповідача просив суд задовольнити касаційну скаргу (т. 2 а.с. 47-48).

Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а також вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної відповідачем за період 01.07.2015 - 30.06.2018 документальної невиїзної перевірки ТОВ «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, державної митної справи при правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів з комерційною назвою «Частини до моторних транспортних засобів: кришка (пробка) бензобака, розширювального бачка, радіатора, маслозаливної горловини, гідпропідсилювача насосу,...» (за кодами УКТ ЗЕД 8481 10 19 00, 8481 10 99 00, 8481 40 10 00, 8481 40 90 00) та «Прилади електронагрівальні до автомобілів: накидка на сидіння з підігрівом...» (код УКТ ЗЕД 8516 79 70 00 УКТ ЗЕД), контролюючим органом складено акт перевірки від 04.07.2018 року № 2716/20-40-14-15-07/33010822 з висновками про порушення позивачем:

- вимог Закону України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 року № 584-VII (застосування Правила 1, та 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД), частини 1, пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України в частині порушення правил класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД при їх декларуванні (митне оформлення товарів «частини до моторних транспортних засобів: кришка (пробка) бензобака, розширювального бачка, радіатора, маслозаливної горловини, гідпропідсилювача насосу» здійснено у товарних підкатегоріях 8481 згідно з УКТ ЗЕД (пільгова ставка ввізного мита 0%) замість вірної класифікації товару 8708 (а саме: - 8708 99 97 98 - кришка (пробка) бензобака та розширювального бачка) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %; - 8708 91 99 98 - кришка (пробка) радіатора) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %; - 8708 94 99 98 - кришка (пробка) бачка гідро підсилювача) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %.), а товару «Прилади електронагрівальні до автомобілів: накидка на сидіння з підігрівом» 8516 79 70 00 (пільгова ставка ввізного мита 10,0%) замість вірної класифікації товару 6304 (6304 93 00 00 згідно УКТ ЗЕД, пільгова ставка 12,0%), що призвело до заниження митних платежів на загальну суму 120 501, 31 грн, а також бази оподаткування податком на додану вартість на загальну суму 24 100, 26 грн (п. 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України) (т. 2 а.с. 10-38).

За висновками контролюючого органу, задекларовані позивачем в митних деклараціях товари, зокрема «частини до моторних транспортних засобів: (кришка (пробка) бензобака, розширювального бачка, радіатора, маслозаливної горловини, гідропідсилювача насосу..» слід класифікувати у межах товарної позиції 8708 згідно з УКТ ЗЕД, оскільки артикули товарів задекларованих підприємством за кодом 8481 чітко та однозначно дозволяють ідентифікувати товари як такі, що придатні для використання винятково чи переважно з транспортними засобами товарних позицій 8701-8705 та не включаються положеннями приміток до розділу XVII УКТ ЗЕД та загальних положень до цього розділу (в даному випадку наприклад артикул 2108_1311065 пробки розширювального бачка визначає модель транспортного засобу де вона використовується, тобто ідентифікується як запчастини до автомобілю (ВАЗ 2108).

Тобто в ході перевірки, завдяки артикулам товарів, визначених у гр. 31 митних декларацій здійснено ідентифікацію ввезених товарів за призначенням до конкретної марки автомобіля та належності до конкретного агрегату автомобіля; тоді, як опис товарів у графі 31, не містив інформацію про товар, необхідну для його ідентифікації із зазначенням конкретної марки автомобіля для якої вони призначені та в якому місці (агрегаті) автомобіля розташовуються або використовуються

При цьому дійшовши вказаних висновків, контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що вищезазначена позиція робочої групи щодо класифікації товарів «частини до моторних транспортних засобів: (кришка (пробка) бензобака, розширювального бачка, радіатора, маслозаливної горловини, гідропідсилювача насосу» узгоджується з позицією Департаменту адміністрування митних платежів Державної фіскальної служби України, яка зазначена у листі від 06.04.2018 року № 10577/7/99-99-19-03-03-17 про класифікацію товарів згідно з УКТ ЗЕД «Пробка радіатора, пробка бензобака» (т. 1 а.с. 18, рішення ДФС т. 1 а.с. 72). Додавши, що висновки робочої групи базуються на вимогах УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України від 19.09.2013 року № 584-VII «Про митний тариф» (зі змінами та доповненнями), з урахуванням основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД та визначальних для класифікації характеристик товару і статті 69 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (зі змінами і доповненнями) (т. 1 а.с. 14-15,17).

Інші висновки акта перевірки в частині донарахування митних платежів та податку на додану вартість, внаслідок невірної класифікації позивачем товару «прилади електронагрівальні до автомобілів: накидка на сидіння з підігрівом» не є спірними за доводами позовної заяви, внаслідок добровільної плати позивачем цих платежів, що підтверджено платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 7).

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 13.07.2018 № 0000781415 за платежем - мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на загальну суму 180 195,36 грн, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання в розмірі 120 130,24 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 60 065,12 грн (т. 1 а.с. 46);

- від 13.07.2018 № 0000791415 за платежем податок на додану вартість на загальну суму 36 039,06 грн, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання в розмірі 24 026,04 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 12 013,02 грн. (т. 1 а.с. 47).

Рішенням Державної фіскальної служби № 31478/6199-99-11-03-03-25 від 27.09.2018 року вказані податкові повідомлення - рішення № 0000781415 від 13.07.2018 та № 0000791415 від 13.07.2018 залишено без змін, а скарга позивача без задоволення (т. 1 а.с. 48-51, 52-54), що власне і слугувало підставою для звернення останнього з цим позовом до суду, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень лише у визначеній частині.

Так, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній позивачем частині, погодившись з висновками контролюючого органу, що класифікацію «частин» та «пристроїв», які призначені для використання винятково чи переважно з транспортними засобами товарних позицій 8701-8705 та не включаються положеннями приміток до розділу XVII УКТ ЗЕД та Загальних положень до цього розділу слід здійснювати у межах товарної позиції 8708 згідно УКТ ЗЕД, оскільки фактично вони є частинами транспортних засобів, а саме, згідно УКТ ЗЕД: - 8708 99 97 98 - кришка (пробка) бензобака та розширювального бачка) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %; - 8708 91 99 98 - кришка (пробка) радіатора) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %; - 8708 94 99 98 - кришка (пробка) бачка гідро підсилювача) і пільгова ставка ввізного мита складає 5,0 %. 

До того ж, суди керувались і тим, що в матеріалах справи наявні рішення Харківської митниці ДФС про визначення коду товару, які були дійсними на час складання акту перевірки, а саме: № КТ-UA807000-0231-2018 від 22.05.2018, № КТ-UA807000-0235-2018 від 25.05.2018, № КТ-UA807000-0242-2018 від 30.05.2018 щодо класифікації товарів «Частини до моторних транспортних засобів: кришка (пробка) розширювального бачка, радіатора» за кодами УКТ ЗЕД 8708 91 99 98, 8708 99 97 98. Тоді, як за висновком суду апеляційної інстанції, невиявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому (т. 1 а.с. 119-124, 176-181).

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги колегія суддів вважає передчасними такі висновки судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Згідно статті 336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом: 1) перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України; 2) митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян); 3) обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України; 4) усного опитування громадян та посадових осіб підприємств; 5) огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на органи доходів і зборів; 6) перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем; 7) проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 8) направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Відповідно до частини 3 статті 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Статтями 257 та 266 Митного кодексу України визначено обов`язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Згідно частиною 1 статті 295 Митного кодексу України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 «Про митний тариф України».

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що за митними деклараціями ТОВ «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» імпортовані товари заявлено до митного оформлення, як «частини до моторних транспортних засобів: кришка (пробка) бензобака, розширювального бачка, радіатора, маслозаливної горловини, гідро підсилювача насосу…» за кодами товарів згідно УКТ ЗЕД: - 8481 10 19 00 - пільгова ставка ввізного мита 0,0 %; - 8481 10 99 00 - пільгова ставка ввізного мита 0,0 %; - 8481 40 10 00 - пільгова ставка ввізного мита 0,0 %; - 8481 40 90 00 - пільгова ставка ввізного мита 0,0 % (т. 1 а.с. 75/звор -78).

За висновками судів, до товарної позиції 8481 УКТ ЗЕД відносяться крани, клапани, вентилі та аналогічна арматура для трубопроводів, котлів, резервуарів, цистерн, баків або аналогічних ємкостей, включаючи редукційні клапани та терморегулювальні вентилі, зокрема: - 8481 10 19 00 - з чавуну або сталі; - 8481 10 99 00 - інші; - 8481 40 10 00 - з чавуну або сталі; - 8481 40 90 00 - інші.

При цьому як встановлено судами, згідно приміткою 3 розділу XVII УКТ ЗЕД "Засоби наземного транспорту, літальні апарати, плавучі засоби і пов`язані з транспортом пристрої та обладнання" у групах 86 - 88 терміни "частини" або "пристрої" не поширюються на частини та пристрої, які не призначені для використання виключно або в основному з виробами цих груп. Частини або пристрої, які можна віднести одночасно до двох або кількох товарних позицій цього розділу, повинні бути класифіковані у тій товарній позиції, яка відповідає основному використанню цих частин або пристроїв.

У пункті ІІІ Загальних положень до розділу XVII УКТ ЗЕД вказано, що класифікація "частин" та "пристроїв" у цьому розділі здійснюється, якщо частини та пристрої відповідають усім трьом умовам: (а) вони не повинні бути виключені відповідно до умов примітки 2 до цього розділу і (b) вони повинні бути придатні для використання винятково чи переважно з виробами груп 86 - 88 і (с) вони повинні бути включені до інших груп класифікації товарів.

Згідно з пунктом (В)-(1) Загальних положень до розділу XVII УКТ ЗЕД якщо частина чи пристрій може включитися до одного або кількох інших розділів, а також і до розділу XVII, то остаточне рішення про їхню класифікацію приймається за їх основним застосуванням. Так, рульовий механізм, гальмові системи, колеса, бризковики та ін., використовувані в багатьох рухомих механізмах групи 84, аналогічні використовуваним у транспортних засобах групи 87 і відповідно до їх основного застосування в транспортних засобах, такі частини і пристрої включаються до цього розділу.

Провівши аналіз товарної позиції 8708 УКТ ЗЕД суди встановили, що до вказаної категорії відносяться частини та пристрої моторних транспортних засобів товарних позицій 8701 - 8705, тому, враховуючи класифікацію "частин" та "пристроїв", які призначені для використання винятково чи переважно з транспортними засобами товарних позицій 8701-8705 та не включаються положеннями приміток до розділу XVII УКТ ЗЕД та Загальних положень до цього розділу, суди погодились з висновками контролюючого органу, що класифікацію товару слід здійснювати у межах товарної позиції 8708 згідно УКТ ЗЕД. Зокрема, суди дійшли висновку що товари, які є частинами транспортних засобів, слід кваліфікувати у межах товарної позиції 8708 згідно з УКТ ЗЕД: - 8708 99 97 98 - кришка (пробка) бензобака та розширювального бачка) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %; - 8708 91 99 98 - кришка (пробка) радіатора) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %; - 8708 94 99 98 - кришка (пробка) бачка гідро підсилювача) - пільгова ставка ввізного мита 5,0 %. 

Додатково суди посилались і на чинні на час складання акту перевірки рішення Харківської митниці ДФС про визначення коду товару, а саме: № КТ-UA807000-0231-2018 від 22.05.2018, № КТ-UA807000-0235-2018 від 25.05.2018, № КТ-UA807000-0242-2018 від 30.05.2018 щодо класифікації товарів «Частини до моторних транспортних засобів: кришка (пробка) розширювального бачка, радіатора» за кодами УКТ ЗЕД 8708 91 99 98, 8708 99 97 98.
Однак колегія суддів погоджується з доводами скаржника в касаційній скарзі, що суди попередніх інстанцій, вдавшись до аналізу правильності класифікації товару, не врахували наступних вимог законодавства в контексті наступного.
Так, положеннями частин 1-4, 7, 8 статті 69 Митного кодексу України передбачено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини третьої статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У відповідності до п. 54.3.6 п. 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Аналізуючи вищенаведені вимоги законодавства Верховний Суд в постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 822/2718/17 (касаційне провадження № К/9901/48447/18) дійшов висновку, що обов`язок визначення у відношенні товару коду класифікації покладається на декларанта товару, що поставляється на митну територію України, а орган доходів і зборів має перевірити правильність класифікації товару, поданого до митного оформлення. У разі виявлення під час митного оформлення товару порушення правил класифікації орган доходів і зборів має самостійно класифікувати такий товар. Про зміну класифікації заявленого до митного оформлення товару орган приймає відповідне рішення, яке може бути предметом оскарження до органу вищого рівня або до суду. Повноваженнями щодо прийняття рішення про класифікацію товару орган доходів і зборів наділений і після проведення митного оформлення товару.

Крім цього, як вірно зазначено скаржником в доводах касаційної скарги, в постанові від 08 травня 2018 року у справі №808/1341/14 (адміністративне провадження №К/9901/7237/18), Верховний Суд, проаналізувавши вимоги Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 650 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2012 № 1085/21397 також дійшов висновку, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації. А з аналізу вимог пункту 3 частини третьої статті 345 Митного кодексу України та частини 2 статті 351 Митного кодексу України Верховний Суд в цій постанові дійшов висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Разом з тим, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції взагалі не надана оцінка зазначеним обставинам в контексті підстав проведення перевірки вже після пропуску товарів у вільний обіг з дослідженням наявності або відсутності відповідного рішення митного органу про визначення коду товару. Тоді, як рішення Харківської митниці ДФС, які враховані судами попередніх інстанцій під час розгляду справи за доводами контролюючого органу у відзиві на касаційну скаргу стосується аналогічних товарів, а в свою чергу акт перевірки взагалі не містить жодних посилань на врахування відповідачем цього рішення під час проведення перевірки.

Отже як вірно вказано скаржником в доводах касаційної скарги, такі порушення норм процесуального права в сукупності призвели до формального підходу судів попередніх інстанцій під час з`ясування фактичних обставин справи в контексті правомірності визначення останньому до сплати митних платежів та податку на додану вартість. Проте за приписами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Так, відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги позивача та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 №460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 520/653/19 скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: І.А. Васильєва 

Судді: В.П. Юрченко

Р.Ф. Ханова