УХВАЛА
30 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 688/3487/24
провадження № 51-1143ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу, подану від імені засудженого ОСОБА_4 , на вирок Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2026 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання приписів цієї статті.
Положеннями ч. 4 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга підписується особою, яка її подає, проте в порушення зазначеної норми касаційна скарга не підписана засудженим ОСОБА_4 . Відсутність підпису особи, яка подала касаційну скаргу, позбавляє Верховний Суд можливості вирішити питання чи належною особою подано касаційну скаргу.
Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Вимоги до суду касаційної інстанції мають співвідноситися із приписами ст. 436 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати вирок Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2026 року. Залишити в силі вирок суду першої інстанції. У разі неможливості залишення в силі рішення місцевого суду просить змінити правову кваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 121 на ст. 119 Кримінального кодексу України та призначити покарання у межах санкції цієї статті.
Однак такі вимоги не співвідносяться з приписами ст. 436 КПК у частині повноважень суду касаційної інстанції за результатами касаційного розгляду, оскільки їх сформульовано неповно та суперечливо.
По-перше, скасування вироку Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2026 року є підставою для призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, проте такої вимоги не заявлено скаржником.
По-друге, зміна правової кваліфікації діяння засудженого ОСОБА_4 , за обставин цього провадження, можлива тільки у разі зміни рішення апеляційного суду, однак такої вимоги також не заявлено засудженим.
За таких обставин, одночасні вимоги ОСОБА_4 про скасування судового рішення та зміну правової кваліфікації його діяння, за викладених вище обставин, є процесуально неспроможними.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Крім того, колегія суддів зауважує, що за змістом ч. 1 ст. 433 КПК Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
До того ж Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами під час винесення судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За змістом касаційної скарги засуджений не погоджується з рішенням апеляційного суду, зокрема у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та наводить свої обґрунтування у цій частині.
Відповідно до ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Водночас зазначені засудженим обґрунтування в касаційній скарзі у вказаній частині відповідно до приписів ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте з огляду на положення статей 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду. 
Крім того, Суд зауважує, що ОСОБА_4 стверджує у скарзі, що апеляційний суд фактично переоцінив докази та встановив нові висновки щодо форми вини і вийшов за межі повноважень, передбачених ст. 404 КПК. 
Водночас касатор не зазначає, які саме докази, на його думку, переоцінив апеляційний суд. Також у скарзі не наведено обґрунтувань того, у чому конкретно полягає вихід апеляційного суду за межі апеляційної скарги, з урахуванням викладених у ній обґрунтувань стороною обвинувачення. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги у вказаній частині практично зводяться до загальної незгоди із висновками суду апеляційної інстанції без наведення конкретних порушень норм процесуального закону та без пояснень, яким чином такі порушення вплинули на законність і обґрунтованість судового рішення.
До того ж, колегія суддів звертає увагу засудженого, що у касаційній скарзі наявне узагальнене посилання на «доктрину плодів отруйного дерева», однак скаржник не вказує, які саме докази у кримінальному провадженні, на його думку, є недопустимими та у чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між первинними й похідними доказами.
Указані вище обставини не дають можливості Верховному Суду однозначно встановити позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
З огляду на те, що касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги. 
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу, подану від імені засудженого ОСОБА_4 , і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3