УХВАЛА

24 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/397/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Приватної агрофірми "Олена"
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 та
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025
у справі за позовом Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури, поданим в інтересах держави
до Старокостянтинівської міської ради та Приватної агрофірми "Олена" 
про визнання недійсними договорів оренди землі від 28 вересня 2020 року та зобов`язання повернути земельні ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради та Приватної агрофірми "Олена" (далі - ПАФ "Олена", відповідач, скаржник) про визнання недійсними договорів оренди землі від 28 вересня 2020 року, укладених між Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області та ПАФ "Олена", якими передано в оренду земельні ділянки з кадастровими номерами 6824281300:04:007:0100, 6824281300:04:016:0284, 6824281300:04:016:0282, 6824281300:04:016:0283, 6824281300:04:007:0099, 6824281300:04:007:0008 та про зобов`язання ПАФ "Олена" повернути Старокостянтинівській міській територіальній громаді Хмельницького району Хмельницької області спірні земельні ділянки. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ № 030, виданим Колективному сільськогосподарському підприємству "Прогрес" (далі - КСП "Прогрес") Старокостянтинівського району Хмельницької області відповідно до рішення Великочернятинської сільської ради від 24.05.1995 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передано у колективну власність 2133,3 га землі. В подальшому було розроблено Схему поділу земель КСП "Прогрес", відповідно до якої виділялися земельні ділянки колективної власності площею 2011,4 га, які можуть бути поділені на земельні частки (паї), розподіл яких і був проведений. При цьому, 121,9 га земель не увійшло до складу земель, які підлягали розподілу між власниками земельних часток (паїв).
Як стверджує прокурор, спірні земельні ділянки, які не входили до площі ріллі, яка підлягала розподілу між власниками земельних часток (паїв), передано в оренду ПАФ "Олена" згідно з договорами оренди від 28.09.2020. Прокурор вказував, що спірні земельні ділянки відносяться до малопродуктивних земель, які були виключені з єдиних масивів, що паювалися, і не відносяться до невитребуваних (нерозподілених) паїв. На думку прокурора, з внесенням змін до законодавства згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" вказані земельні ділянки перейшли у власність територіальної громади Великочернятинської сільської ради, яка 29.09.2020 зареєструвала право комунальної власності на спірні земельні ділянки.
Господарський суд Хмельницької області рішенням від 25.08.2025, залишеним без змін Північно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 16.12.2025, позов задовольнив.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що Великочернятинська сільська рада, приймаючи рішення від 28.09.2020 № 2 та укладаючи договори оренди із ПАФ "Олена", порушила вимоги статті 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Суд установив, що сільська рада розпорядилася земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які відносяться до малопродуктивних земель і були виключені з єдиних масивів, що паювалися, тобто такими, що не є невитребуваними паями. Як вказав суд, матеріали справи спростовують твердження відповідача про можливість переходу цих земельних ділянок до комунальної власності відповідно до статті 13 вказаного Закону, оскільки спірні землі не належать до категорії невитребуваних земельних часток (паїв). Таким чином, підстави для їх передачі у власність територіальної громади в порядку, визначеному цією нормою, були відсутні.
Суд встановив, що рішення Великочернятинської сільської ради від 28.09.2020 № 2 прийнято всупереч вимогам статей 124 і 134 Земельного кодексу України, оскільки передача таких земель мала здійснюватися з дотриманням конкурентних засад шляхом проведення земельних торгів. У зв`язку з визнанням недійсними договорів оренди землі, укладених між Великочернятинською сільською радою та Приватною агрофірмою "Олена", суд також визнав обґрунтованими та правомірними похідні позовні вимоги про зобов`язання Приватної агрофірми "Олена" повернути спірні земельні ділянки Старокостянтинівській міській територіальній громаді Хмельницької області. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, вказав, що визначальним у цьому спорі є те, що на момент укладення договорів оренди від 28.09.2020 спірні земельні ділянки вже вибули з права колективної власності та набули статусу земель комунальної власності територіальної громади, що підтверджується як приписами земельного законодавства, так і відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин правовий режим цих земель не допускав їх передачі в користування поза конкурентними засадами, а отже сама підстава для укладення договорів оренди ґрунтувалась на помилковому визначенні правового статусу земельних ділянок. Саме це, а не подальше користування землею чи тривалість орендних відносин, має вирішальне значення для оцінки законності оспорюваних договорів та обґрунтованості висновку суду першої інстанції про їх недійсність.
ПАФ "Олена" через підсистему "Електронний суд" звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, у якій просить зупинити виконання оскаржуваних судових рішень, скасувати такі рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Верховний Суд ухвалою від 18.02.2026 повернув вказану касаційну скаргу скаржнику на підставі пункту 4 частини четвертої статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з огляду на те, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим кодексом підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку.
ПАФ "Олена" через підсистему "Електронний суд" повторно звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, у якій просить, зокрема, оскаржувані судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області, а також поновити строк на касаційне оскарження судових рішень та зупинити виконання оскаржуваних судових рішень.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів вирішила, що її подано з дотриманням вимог статей 287- 291 ГПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Скаржник у касаційній скарзі, обґрунтовуючи право на касаційне оскарження судових рішень, посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України і вказує, що з огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, судами першої та апеляційної інстанцій не належним чином досліджено обставини справи та неправильно встановлено обставини через порушення статей 13, 73, 74, 79, 86, 101, 104 ГПК України, і всупереч висновкам Верховного Суду, які зроблені в постановах від 14.09.2022 у справі № 926/767-б/15, 03.08.2022 у справі 910/5408/21, 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, 14.11.2018 у справі № 910/2535/18, та перекладено обов`язок прокурора (позивача) довести обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, на ПАФ "Олена", не враховуючи при цьому, що не можна вважати доведеними обставини, про які стверджує позивач за відсутності належних доказів, якщо відповідач не спростував стверджувані позивачем обставини.
Водночас ПАФ "Олена" вказує, що задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд Хмельницької області, з яким погодився Північно-західний апеляційний господарський суд, неправильно застосував положення статей 7 та 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", не врахувавши при цьому висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17. Також послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2024 у справі № 172/318/20.
Скаржник також зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновки на підставі зазначених у касаційній скарзі неналежних та недопустимих доказів, а також доказів, які взагалі відсутні в матеріалах справи. 
Враховуючи доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що матеріали скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження за наявності випадків касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України. 
За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то у разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.
Щодо заяви про зупинення виконання судових рішень
ПАФ "Олена" у касаційній скарзі просить зупинити виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025, постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 до закінчення касаційного провадження та додає заяву з обґрунтуванням підстав такого зупинення.
Скаржник вказує, що у разі виконання рішень, які оскаржуються, належне ПАФ "Олена" речове право користування спірними земельними ділянками буде припинено, і ПАФ "Олена" буде позбавлена можливості протягом касаційного перегляду рішень використовувати орендовані земельні ділянки за своїм цільовим призначенням та буде позбавлена доступу до вказаних земельних ділянок.
Водночас у заяві зазначено, що ПАФ "Олена" є власником посівів, які знаходяться на спірних земельних ділянках, а зважаючи на характер такого майна (сезонність, необхідність обробітку, збору у відповідний період), під час виконання оскаржуваних рішень таке майно (посіви та майбутній урожай) можуть бути знищені або втрачені у зв`язку з відсутністю доступу до спірних земельних ділянок та неможливістю обробітку посівів, збору урожаю. А у разі задоволення касаційної скарги скаржник не зможе компенсувати збитки у формі понесених витрат на посіви та неотриманих доходів, які він міг би отримати в ході збору урожаю. 
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 294 ГПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.
Верховний Суд зазначає, що частиною першою статті 332 ГПК визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Клопотання (заява) про зупинення виконання (дії) судових рішень має бути мотивованим, містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні (заяві) заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання (дії) судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані.
Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо. 
Метою зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії є запобігання невідворотним негативним наслідкам, які можуть виникнути з огляду на виконання судового рішення, що набрало законної сили, у випадку його скасування судом касаційної інстанції.
Натомість сама лише незгода скаржника з судовим рішеннями не є автоматичною підставою для зупинення виконання або зупинення дії судових рішень, а касаційний суд не може ставити під сумнів законність судових рішень тільки через те, що скаржник вважає їх незаконними.
Набрання судовими рішеннями чинності і, як наслідок, їх виконання чи дія, є законодавчо передбаченими стадіями судового процесу, а тому таке виконання та дія судового рішення саме по собі не є безумовною підставою, з якою закон пов`язує можливість (необхідність) зупинення виконання або зупинення дії судового рішення.
Касаційний суд не може ставити під сумнів законність судових рішень судів попередніх інстанцій на стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження тільки через те, що такі судові рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними. При цьому судове рішення, яким є і ухвала про зупинення виконання оскаржуваних рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, не може ґрунтуватись на припущеннях.
Колегія суддів розглянула доводи, наведені на обґрунтування необхідності зупинення виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, і вважає їх непереконливими, оскільки у такому випадку, зокрема, не буде дотримано одного із встановлених частиною третьою статті 2 ГПК України основних принципів господарського судочинства - обов`язковості судового рішення. 
Водночас слід зауважити, що наслідки, на які посилається скаржник, по суті є результатом задоволення позовних вимог у справі і необхідністю виконання судового рішення, що набрало законної сили. 
Речове право ПАФ "Олена" на посіви, які знаходяться на земельних ділянках, пов`язане саме з чинністю (дією) спірних договорів оренди землі, які визнані недійсними у судовому порядку у цій справі. Однак, скаржник не аргументує жодним чином необхідність зупинення дії судових рішень в частині визнання недійсними спірних договорів оренди землі, а заперечує проти виконання таких рішень в частині зобов`язання повернення спірних земельних ділянок, що є наслідком недійсності правочину відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (№ 60750/00, § 43) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").
Враховуючи викладене, зупинення дії/виконання судового рішення в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих та підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного перегляду, в задоволенні заяви скаржника слід відмовити.
Щодо заяви про поновлення строку на касаційне оскарження
До касаційної скарги скаржник додав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025. 
Відповідно до частини першої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, що оскаржується, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною третьою статті 288 ГПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з наведеними процесуальними нормами суд касаційної інстанції у кожному випадку повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку. Можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.
Верховний Суд зазначає, що ПАФ "Олена" вперше звернулася до Верховного Суду у межах строку на касаційне оскарження судових рішень. Ухвала Верховного Суду від 18.02.2026 про повернення касаційної скарги вручена скаржнику 20.02.2026 з урахуванням частини шостої статті 242 ГПК України. Вдруге скаржник подав касаційну скаргу до Верховного Суду у цій справі 25.02.2026.
З огляду на наведене, беручи до уваги те, що вперше з касаційною скаргою скаржник звернувся вчасно, вдруге касаційна скарга подана протягом чотирьох днів з дня отримання ухвали Верховного Суду про її повернення, та усунення підстав, які слугували для її повернення, колегія суддів дійшла висновку про поновлення ПАФ "Олена" строку на касаційне оскарження. 
Керуючись статтями 234, 235, 287- 291, 294, 295, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Поновити Приватній агрофірмі "Олена" строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі № 924/397/25.
2. Відкрити касаційне провадження у справі № 924/397/25 за касаційною скаргою Приватної агрофірми "Олена" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 і здійснити перегляд оскаржуваних судових рішень у відкритому судовому засіданні  06 травня 2026 року о 12:30 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332). 
3. Відмовити у задоволенні заяви Приватної агрофірми "Олена" про зупинення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025. 
4. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу до 13 квітня 2026 року, відсутність яких не перешкоджатиме здійсненню касаційного перегляду.
5. Інформацію щодо розгляду справи можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі "Інтернет" за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.
6. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також про їхнє право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
7. Витребувати з Господарського суду Хмельницької області/Північно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 924/397/25. 
8. Копію ухвали надіслати до Господарського суду Хмельницької області та Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський