ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року
м. Київ
справа № 944/6614/21
провадження № 51-5170кмо24 
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 , 
прокурора ОСОБА_9 , 
захисника ОСОБА_10 ( у режимі відеоконференції), 
засудженого ОСОБА_11 (у режимі відеоконференції), 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_11 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22021140000000103, за обвинуваченням
ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. 

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року ОСОБА_11 засуджено за ч. 3 ст. 305КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності. 
Зараховано в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення із 14 вересня 2021 року по 16 грудня 2024 року включно, з розрахунку день за день. 
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у провадженні та скасовано арешт на майно. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Суди встановили, що 13 вересня 2021 року о 06:46 ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «Volkswagen», який на праві власності належить його матері ОСОБА_12 і перебуває в його користуванні, виїхав з України до Республіки Польща через міжнародний пункт пропуску « Грушів - Будомєж ».
Того ж дня ОСОБА_11 , перебуваючи на території Республіки Польщі (точний час та місце не встановлено), у не встановленої досудовим розслідуванням особи придбав 210 блістерів по 12 таблеток в кожному з препаратом «Acatar Acti-Tabs» (загальною кількістю 2520 таблеток), що містить прекурсор псевдоефедрин, які, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного переміщення (контрабанди) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю сховав у внутрішній кишені куртки - 24 блістери, нагрудній сумці - 12 блістерів, а також у конструктивних порожнинах керованого ним автомобіля (у ніші для дрібних речей (бардачку), під килимком переднього пасажирського сидіння, за обшивкою передніх пасажирських і водійських дверей, у ніші під кермом, у повітряному каналі системи обігріву та кондиціонування автомобіля).
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на контрабанду прекурсору через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, ОСОБА_11 13 вересня 2021 року приблизно о 21:45, керуючи автомобілем «Volkswagen», в`їхав на територію України з Республіки Польща через пункт пропуску « Краківець - Корчова ».
Рухаючись по території міжнародного автомобільного пункту пропуску « Краківець - Корчова », митного поста « Яворів » Львівської митниці Державної митної служби України , ОСОБА_11 , достовірно усвідомлюючи, що незаконно перевозить через державний кордон прекурсор в особливо великих розмірах, обрав смугу руху спрощеного прикордонно-митного контролю («зелений коридор»), чим заявив про те, що він не переміщує через митний кордон України товари, які підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України.
У ході митного контролю ОСОБА_11 під час його усного опитування не заявив та до митного контролю не пред`явив медичного препарату « Acatar Acti-Tabs ». 
Однак під час проведення поглибленого огляду керованого ним автомобіля «Volkswagen» у зоні митного контролю пункту пропуску « Краківець - Корчова » митного поста « Яворів » Львівської митниці ДМС України митні інспектори виявили та вилучили 210 блістерів по 12 таблеток препарату «Acatar Acti-Tabs», які були приховані від митного контролю у спосіб, що утруднює їх виявлення, загальною кількістю 2520 таблеток, які містять прекурсор псевдоефедрин, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю, загальною масою 123,7320 г, що становить особливо великий розмір.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений ОСОБА_11 у касаційній скарзі з доповненнями просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Вважає, що суди неправильно кваліфікували його дії за ч. 3 ст. 305 КК України, тому що предмет контрабанди був виявлений до його переміщення через митний кордон України під час огляду транспортного засобу, отже мав місце замах на вчинення вказаного злочину. 
Також не доведено наявності в діях засудженого прямого умислу на контрабанду, оскільки він не був обізнаний про те, що в автомобілі знаходяться заборонені препарати. 
Крім того, виявлений препарат є лікарським засобом від нежитю в Республіці Польщі, однак суди безпідставно відмовили застосувати міжнародне співробітництво. 
Зазначає, що в основу вироку покладено недопустимі докази, а саме: 
- протокол огляду місця події від 14 вересня 2021 року,тому що слідча дія проведена до внесення відомостей до ЄРДР, за відсутності захисника, а також понятих, котрі формально підписали протокол; у протоколі не зазначено місце його складення; місце проживання понятих є недостовірним; перед початком слідчої дії ОСОБА_11 не роз`яснювалися права затриманого/підозрюваного; у ході слідчої дії із салону автомобіля вилучався відеореєстратор, тому фактично було проведено обшук автомобіля без ухвали слідчого судді; 
- на підставі доктрини плодів отруєного дерева недопустимими вважає всі похідні докази, серед яких висновки експертиз, протокол огляду інформації щодо перетину кордону від 25 жовтня 2021 року та інші; 
- висновок експерта від 19 жовтня 2021 року є недопустимим ще і з тієї підстави, що під час дослідження використовувалась методика «Дослідження наркотичних засобів, поширених на території України», яка втратила чинність, а предметом дослідження експерта було лише 15 таблеток, вибраних вибірково, у яких виявлено 0,7 г прекурсору, що є недостатнім для інкримінованого злочину; також не зазначено хімічної назви чи формули виявленого прекурсору; 
- протокол огляду відеозаписів з нагрудних камер співробітників прикордонної служби від 26 жовтня 2021 року, через те що відеозаписи, які містяться на оптичних носіях, не є оригіналами, вони отримані без ухвали суду про тимчасовий доступ до речей і документів, а дублікати цих відеозаписів, які надав суду прокурор, не відкривалися стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України і їх походження невідоме; 
- протокол огляду відеозаписів з камер відеоспостереження від 26 жовтня 2021 року з додатками, тому що відеозапис не безперервний, неналежної якості, на ньому не зафіксовано момент вилучення медичного препарату із автомобіля; 
- акт проведення огляду (переогляду) автомобіля від 14 вересня 2021 року, оскільки огляд проведено без участі ОСОБА_11 та понятих, натомість були присутні невідомі особи, які не вказані в акті; 
- контрольний талон проходження по «зеленому коридору» і протокол огляду інформації з внутрішньої пам`яті мобільного телефону від 07 жовтня 2021 року,  через те що ці докази не відкривались стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. 
Вказує, що місцевий суд послався у вироку на рапорт, витяг з ЄРДР та повідомлення Львівської митниці про злочин, які не є доказами.
Засуджений скаржиться на порушення його права на захист, через те що:
- фактично його було затримано 13 вересня 2021 року, однак вручення пам`ятки про права затриманого/ підозрюваного, а також залучення захисника відбулося наступного дня, після проведення огляду місця події і складання протоколу затримання; 
- суд першої інстанції не ознайомив його із матеріалами справи, позбавив права обвинуваченого на останнє слово та виступу в судових дебатах, які до того ж проводилися за відсутності захисника ОСОБА_10 , натомість був інший захисник, з яким не узгоджувалася позиція захисту;
- призначений адвокат ОСОБА_13 здійснював неефективний захист, що встановлено рішенням комісії  Ради адвокатів Львівської області за результатами розгляду скарги засудженого;
- місцевий суд 06 червня 2023 року розглянув клопотання про продовження запобіжного заходу без участі захисника, з яким обвинувачений уклав договір, а суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги ст. 52 КПК України розглянув за відсутності захисника апеляційні скарги обвинуваченого на ухвали місцевого суду про продовження строку тримання під вартою. 
Вказує, що місцевий суд порушив таємницю наради суддів, оскільки судді-члени колегії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час перебування в нарадчій кімнаті ухвалювали рішення в інших справах.
У суді першої інстанції брав участь неповноважний прокурор ОСОБА_16 , тому що у справі відсутній оригінал постанови про зміну групи прокурорів від 12 травня 2023 року, яка до того ж винесена неуповноваженим суб`єктом. Крім того, існує інша завірена копія постанови про зміну групи прокурорів від 12 травня 2023 року, до якої прокурор ОСОБА_16 не включений. 
У справі відсутній повний технічний запис судових засідань суду першої інстанції за 01 квітня та 12 грудня 2024 року, а наявні лише аудіозаписи неналежної якості. Водночас у журналах судових засідань відсутня інформація про відхилення судом клопотань обвинуваченого щодо відкладення судового розгляду в ці дні. 
Суд першої інстанції порушив принцип гласності судового процесу, тому що відмовив у клопотанні обвинуваченого про допуск до зали судового засідання його родичів, представників ЗМІ та місцевих мешканців. 
Вважає, що йому безпідставно призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки судами не встановлено в його діях корисливого мотиву. 
Суд апеляційної інстанції допущені порушення проігнорував, доводи апеляційної скарги сторони захисту належним чином не перевірив та всупереч нормам ст. 419 КПК України в ухвалі відповідей на них не дав. 
Крім того, перегляд вироку місцевого суду в апеляційному порядку здійснювався незаконним складом суду, тому що колегія суддів апеляційного суду розглядала апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, а Європейський суд з прав людини (ділі - ЄСПЛ) за заявою ОСОБА_11 констатував порушення національними судами Конвенції щодо його надмірного тримання під вартою.
Також апеляційний суд, порушуючи норми ст. 404 КПК України, безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів. 
Посилається на невідповідність судових рішень вимогам ст. 370 КПК України через їх незаконність і необґрунтованість. 
У решті засуджений наводить доводи, які стосуються неповноти судового розгляду, оскаржує фактичні обставини справи та дає власну оцінку доказам на предмет їх достовірності. 
Підстави розгляду кримінального провадження об`єднаною палатою
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати ККС у складі Верховного Суду (далі - колегія суддів) від 03 листопада 2025 року матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - ОП ККС ).
Таке рішення колегія суддів прийняла в зв'язку з тим, що вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених постановах Другої судової палати ККС ВС від 09 квітня 2020 року (справа № 727/6578/17) та від 25 березня 2021 року (справа № 344/11557/16-к), про те, що незаконне переміщення на територію України (тобто ввіз на її територію) предметів контрабанди, які виявлено під час митного контролю, утворює закінчений склад злочину, передбаченого ст. 305 КК України. 
Натомість колегія суддів, яка передала це провадження на розгляд ОП ККС, поділяє позицію Першої судової палати ККС , викладену в постанові від 09 квітня 2019 року (справа № 755/23519/14-к), яка зводиться до того, що коли предмети контрабанди виявлено під час митного огляду міжнародного поштового відправлення, яке надійшло в Україну, на її митній території, то це є замахом на контрабанду, тому що предмети контрабанди не було переміщено через митний кордон України.
У контексті викладеного, виходячи з необхідності забезпечення додержання принципу правової (юридичної) визначеності, є передбачені законом підстави для здійснення касаційного розгляду цього провадження ОП ККС . 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_11 і його захисник ОСОБА_10 у суді касаційної інстанції вимоги касаційної скарги підтримали та просили задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні висловився про безпідставність доводів, наведених у касаційній скарзі засудженого, та вважав, що вона не підлягає до задоволення. 
Мотиви Суду
Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики в порядку та спосіб, визначені процесуальним законом ( ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). 
Однією з функцій, а також завданням об`єднаної палати є необхідність сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно застосовано, і сприяти єдиному та правильному правозастосуванню в судовій практиці. При цьому забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК України, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах.
У цьому кримінальному провадженні ОП ККС має вирішити питання, з якого моменту контрабанду слід визнавати закінченим злочином залежно від того, коли було виявлено предмети контрабанди: (1) при в`їзді в Україну на її митній території під час митного контролю в ході огляду чи переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу або під час особистого огляду тощо; (2) на митній території України під час митного контролю в ході огляду міжнародного поштового відправлення, яке прибуло в Україну; (3) під час огляду чи переогляду речей або ж під час особистого огляду при виїзді за межі України (вивезенні товарів, пересиланні поштових відправлень).
Щодо моменту, з якого контрабанду слід визнавати закінченим злочином 
Відповідно до ч. 1 ст. 305 Кримінального кодексу України (далі - КК України) контрабандою наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів або фальсифікованих лікарських засобів, є їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю.
Поняття «контрабанда» використовується в інших статтях Особливої частини КК України, зокрема, 201, 201-1, 201-3, 201-4, 305 вказаного Кодексу, а його зміст і обсяг є однаковими для розуміння. 
Пункти 1 і 2 примітки до ст. 201 КК України визначають форми «переміщення» відповідних предметів контрабанди через митний кордон України: поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, щодо всіх складів кримінальних правопорушень, де йдеться про контрабанду певних предметів у КК України.
Правове питання, яке вирішує Об`єднана палата ККС у цьому провадженні, стосується визначення моменту закінчення контрабанди, вчиненої шляхом переміщення з приховуванням від митного контролю.
Положення статей 201, 201-1, 201-3, 201-4, 305 КК України є бланкетними щодо поняття «митний кордон України», з`ясування змісту якого вимагає звернення до статей 9, 10 МК України.
Відповідно до ст. 10 МК України митним кордоном України є межі митної території України; він збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України і межі яких становлять митний кордон України.
У розумінні статей 201, 201-1, 201-3, 201-4, 305 КК України територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також території вільних митних зон, штучні острови, установки і споруди, створені у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять митну територію України (ч. 1 ст. 9 МК України).
Зоною митного контролю є місце, визначене митними органами в пунктах пропуску через державний кордон України або в інших місцях митної території України, в межах якого митні органи здійснюють митні формальності (п. 14 ст. 4 МК України).
Митним контролем є сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ст. 4 МК України, розділи XI-XIV цього Кодексу).
Аналіз відповідних норм КК України та митного законодавства дає підстави для висновку про те, що в аспекті застосування статей 201, 201-1, 201-3, 201-4, 305 КК України переміщенням через митний кордон України є сукупність дій з перетину цього кордону, вчинених всупереч передбаченим законодавством правилам (п. 28 ст. 4 МК України) чи формальностям (п. 29 ст. 4 МК України) щодо руху предметів через митний кордон України. 
Переміщення предметів розпочинається з декларування (письмового, усного або шляхом вчинення конклюдентних дій) та початку митної процедури. Приховування предметів, які заборонені для переміщення через митний кордон або переміщення яких підлягає спеціальному регулюванню, за наявності інших ознак складу кримінального правопорушення, може кваліфікуватися як кримінально карана контрабанда. Виявлення їх після початку митної процедури під час митного контролю або після його завершення є закінченим кримінальним правопорушенням незалежно від того, в якому напрямку - в Україну або з України - такі предмети переміщувалися.
Колегія суддів вважає, що визначення моменту закінчення контрабанди у формі переміщення з приховуванням від митного контролю залежить не від самого факту перетину кордону, а від того, що предмети контрабанди потрапили на митний контроль і розпочалася процедура його проходження. Термін «переміщення» означає процес проходження митних процедур, а тому виявлення предметів контрабанди під час митного контролю вже містить всі необхідні ознаки складу контрабанди і є закінченим кримінальним правопорушенням. 
Отже, контрабанда є закінченим кримінальним правопорушенням з моменту виявлення товарів під час митного контролю або після його завершення, незалежно від факту перетину митного кордону чи виявлення її предметів у зоні митного контролю, а також від того, коли її було виявлено, як на виїзді, так і на в`їзді в Україну. 
Повертаючись до обставин цього провадження, доводи засудженого про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 305 КК України через те, що мав місце замах на вчинення вказаного злочину, є безпідставними. 
Частина 3 ст. 305 КК України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за контрабанду прекурсорів, тобто їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, в особливо великих розмірах. 
За встановлених судами фактичних обставин, предмет контрабанди - таблетки «Acatar Acti-Tabs», у яких міститься прекурсор псевдоефедрин загальною масою 123,7320 г, був виявлений в автомобілі, яким керував ОСОБА_11 , під час митного контролю, отже, злочин є закінченим незалежно від факту перетину митного кордону і суди правильно кваліфікували дії засудженого за ч. 3 ст. 305 КК України. 
Щодо інших доводів касаційної скарги засудженого 
Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Наведені норми закону вимагають від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу всіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Тому суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів, які доповнюють та уточнюють один одного.
Місцевий суд, дотримуючись положень ст. 94 КПК України, безпосередньо дослідив та оцінив усі надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними і допустимими, доповнюють один одного та в повній мірі підтверджують висновок про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України. З таким висновком погодився й суд апеляційної інстанції. 
Суди зазначили, що вина засудженого доведена, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , котрі є працівниками митниці та підтвердили, що 13 вересня 2021 року по смузі руху «зелений коридор» на в`їзд в Україну з Республіки Польща прибув автомобіль «VolkswagenРаssatB7», д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 . Після отримання від останнього документів для митного контролю транспортний засіб був направлений в бокс поглибленого огляду, де в ході огляду автомобіля, у різних місцях, було виявлено значну кількість прихованих блістерів із препаратом «Acatar Acti-Tabs». Крім того, блістери з аналогічним препаратом ОСОБА_11 добровільно видав з внутрішньої кишені куртки та нагрудної сумки. Показаннями свідків - співробітників Державної прикордонної служби ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , котрі перебували на місці огляду та підтвердили факт вилучення з автомобіля ОСОБА_11 близько 200 блістерів медичного препарату «Acatar Acti-Tabs». Висновком експерта встановлено, що вилучені таблетки «Acatar Acti-Tabs» містять у складі прекурсор - псевдоефедрин, обіг якого обмежено, загальною масою 123,7320 г. Даними акта огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу з фототаблицями підтверджено, що під час поглибленого огляду транспортного засобу, яким керував ОСОБА_11 , було виявлено 210 блістерів препарату «Acatar Acti-Tabs». Показаннями свідків ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , які були понятими під час огляду та підтвердили виявлення в ОСОБА_11 великої кількості таблеток. Протоколом огляду відеозапису з камер відеоспостереження пункту пропуску « Краківець-Корчова » митного поста « Яворів », а також безпосередньо переглянутими відеозаписами підтверджено, що ОСОБА_11 рухався по «зеленому коридору», а під час поглибленого огляду його автомобіля працівники митного органу виявили значну кількість блістерів з таблетками. Даними протоколу огляду відеозаписів з нагрудних камер співробітників Державної прикордонної служби та безпосередньо переглянутими відеозаписами встановлено, що ОСОБА_11 добровільно дістав зі своєї нагрудної сумки блістери з таблетками «Acatar Acti-Tabs», крім того, аналогічні таблетки було виявлено в його автомобілі. 
Таким чином, місцевий суд, ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази та оцінивши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.
Щодо тверджень засудженого про те, що він не мав умислу на контрабанду прекурсору, оскільки не знав про наявність в автомобілі забороненого препарату «Acatar Acti-Tabs», то суди попередніх інстанцій слушно зазначили, що ОСОБА_11 особисто керував автомобілем, у якому було виявлено значну кількість, а саме 210 блістерів із таблетками «Acatar Acti-Tabs», прихованих у різних місцях автомобіля. Засуджений сам перетинав державний кордон, у його сумці й кишенях куртки теж містився аналогічний препарат. Ці обставини безумовно вказують на те, що ОСОБА_11 був обізнаний про перебування забороненого препарату «Acatar Acti-Tabs» не тільки в його особистих речах, але й в автомобілі, яким він керував, тому його умисел на контрабанду прекурсорів в особливо великих розмірах доведено. Водночас та обставина, що заборонений препарат був схований у важкодоступному місці, а засуджений рухався по «зеленому коридору», свідчить про умисел ОСОБА_11 на приховування ним прекурсорів від митного контролю.
Доводи ОСОБА_11 про те, що місцевий суд безпідставно відмовив застосувати міжнародне співробітництво, неприйнятні. 
Статтею 542 КПК України регламентовано, що міжнародне співробітництво під час кримінального провадження полягає у вжитті необхідних заходів з метою надання міжнародної правової допомоги шляхом вручення документів, виконання окремих процесуальних дій, видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, тимчасової передачі осіб, перейняття кримінального переслідування, передачі засуджених осіб та виконання вироків. 
З матеріалів кримінального провадження слідує, що суд першої інстанції в судовому засіданні 23 квітня 2024 року належним чином відреагував на клопотання сторони захисту про звернення до фармацевтичної компанії Республіки Польщі, розглянув його та вмотивованою ухвалою відмовив у його задоволенні. Суд в ухвалі зазначив, що ті обставини, які просив встановити захисник шляхом застосування міжнародного співробітництва, уже з`ясовані шляхом проведення експертизи. Тому правових підстав, визначених ст. 542 КПК України, для застосування міжнародного співробітництва в цьому кримінальному провадженні не було. 
Засуджений скаржиться на те, що в основу вироку покладено недопустимі докази. 
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту й не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції належним чином дослідив усі докази, оцінив їх в нарадчій кімнаті і дав кожному з них відповідну оцінку. У свою чергу, суд апеляційної інстанції в межах перевірки аналогічних доводів апеляційної скарги обвинуваченого про недопустимість доказів у провадженні дійшов висновку про їх безпідставність. 
Зокрема, були предметом належної перевірки судів попередніх інстанцій доводи ОСОБА_11 про недопустимість протоколу огляду місця події від 14 вересня 2021 року через те, що слідча дія проведена до внесення відомостей до ЄРДР, за відсутності захисника, понятих, а ОСОБА_11 до її початку не роз`яснено права затриманого/підозрюваного. 
За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є однією з перших, невідкладною слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. 
У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після слідчої дії. Підставою для проведення огляду місця події є інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована в певній процесуальній формі.
Зі змісту протоколу огляду місця події від 14 вересня 2021 року слідує, що підставою для проведення огляду території боксу поглибленого огляду МАПП « Краківець » стали повідомлення від 7 прикарпатського загону Західного регіонального управління ДПС України від 14 вересня 2021 року №5/2070 та Львівської митниці №122/21 про те, що працівники митного органу в період з 21:45 13 вересня по 07:00 14 вересня 2021 року в ході поглибленого огляду автомобіля «Volkswagen Passat В7», д. н. з. НОМЕР_1 , на якому в Україну з Республіки Польщі слідував водій ОСОБА_11 , виявили предмети, що мають ознаки заборонених в обігу наркотичних засобів чи прекурсорів. Тому з метою перевірки отриманої інформації про вчинення кримінального правопорушення слідчий 14 вересня 2021 року, в присутності понятих, проводив огляд території боксу поглибленого огляду МАПП « Краківець », де перебував автомобіль «Volkswagen Passat В7». Зазначена слідча дія була невідкладною, тому що здійснювалася з метою безпосереднього виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення. 
Водночас відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України, було внесено до ЄРДР 14 вересня 2021 року о 12:11, тобто не пізніше 24 годин після отримання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що узгоджується з вимогами ст. 214 КПК України.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що підходи до оцінки допустимості показань і допустимості доказів, які хоча й можуть бути отримані примусово, але існують незалежно від волі особи, суттєво відрізняються. Під час кримінального процесу вживаються всі можливі заходи, щоб речові докази не зазнали будь-якого впливу, особливо з боку зацікавлених осіб. Ці заходи включають невідкладне фіксування доказів під час огляду місця події, несподівані обшуки, детальні правила збереження речових доказів і навіть тримання особи під вартою для перешкоджання впливу на докази. Більше того, закон навіть передбачає кримінальну відповідальність за приховування слідів злочину. 
Таким чином, фактори, які можуть зумовити недопустимість показань особи, можуть не мати впливу на допустимість доказів, які мають зовсім іншу природу. Такий підхід до оцінки доказів, існування яких не залежить від волі особи, цей Суд сформулював у низці своїх рішень (до прикладу, постанови ВС у справах №193/375/19, №204/6541/16-к). 
ОСОБА_11 під час огляду місця події не повідомляв жодних відомостей, які би могли бути використані під час судового розгляду і братися до уваги судом при оцінці обставин справи. Тому посилання засудженого на порушення його права на захист під час слідчої дії, за обставин цієї справи не дає Суду підстав вважати, що виявлення під час огляду місця події речових доказів стало безпосереднім наслідком порушення цього права в значенні частини 1 статті 87 КПК України, оскільки такі властивості цих доказів не залежали від волі особи. 
Щодо посилань засудженого на те, що під час огляду місця події фактично було проведено обшук автомобіля, то вони є надуманими. Суди достовірно встановили, що слідчий проводив огляд місця події - території боксу поглибленого огляду МАПП « Краківець », де перебував автомобіль «Volkswagen Passat В7», фіксуючи безпосередньо виявлені обставини вчинення кримінального правопорушення, а не обшук автомобіля. Відеореєстратор із салону автомобіля був добровільно виданий ОСОБА_11 працівникам митного органу під час проведення поглибленого огляду транспортного засобу в порядку, визначеному нормами МК України. Тому дозвіл суду не вимагався. 
Що стосується аргументів засудженого про те, що в протоколі зазначено недостовірне місце проживання понятих, то вони нічим не підкріплені. При цьому ОСОБА_11 не зазначає, яким чином адреса проживання понятих впливає на достовірність даних, зафіксованих у протоколі слідчої дії. 
Суд неодноразово наголошував, що сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не тільки довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду (до прикладу, рішення ВС у справах № 125/2592/18, № 236/4268/18).
ОСОБА_11 скаржиться на порушення його права на захист через те, що під час огляду місця події 13 вересня 2021 року він фактично був затриманим, однак йому не роз`яснили права затриманого/підозрюваного і не забезпечили адвоката. 
Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою (ст. 209 КПК України). 
З матеріалів справи видно, що з 21:45 13 вересня 2021 року до 07:00 14 вересня 2021 року проводився не огляд місця події як слідча дія, передбачена ст. 237 КПК України, а працівники митного органу у відповідності до норм ст. 338 Митного кодексу України здійснювали поглиблений огляд транспортного засобу «Volkswagen Passat В7», д. н. з. НОМЕР_1 , яким водій ОСОБА_11 слідував на територію України з Республіки Польщі. 
Між тим засуджений був затриманий у порядку ст. 208 КПК України 14 вересня 2021 року. Після затримання йому роз`яснювалися права, передбачені статтями 42, 208 КПК України, зокрема і його право мати захисника. ОСОБА_11 не залучив захисника самостійно, тож йому невідкладно було призначено захисника із центру безоплатної правової допомоги - адвоката ОСОБА_26 . У протоколі затримання наявний підпис затриманого, що свідчить про його обізнаність зі своїми правами. Тому порушення його права на захист не встановлено.
У контексті викладеного, а також беручи до уваги те, що жоден доказ не визнавався недопустимим, доводи засудженого ОСОБА_11 про недопустимість похідних доказів є неприйнятними. 
Що стосується доводів про недопустимість акта проведення огляду (переогляду) від 14 вересня 2021 року через те, що огляд транспортного засобу проводився без участі ОСОБА_11 та понятих, то вони спростовуються матеріалами справи, з яких встановлено, що огляд транспортного засобу «Volkswagen Passat В7", д. н. з. НОМЕР_1 , проводився в порядку ст. 338 МК України у присутності двох понятих - ОСОБА_24 і ОСОБА_27 , які в судовому засіданні підтвердили проведення такої дії та достовірність даних, внесених до акта. ОСОБА_11 теж перебував на місці огляду і мав можливість спостерігати за діями працівників митного органу. Заперечень щодо даних, внесених до акта, він не висловлював, а лише відмовився від підпису, що зафіксовано в акті. 
Необґрунтованими є твердження засудженого й про недопустимість висновку експерта від 19 жовтня 2021 року з тієї підстави, що експертиза проводилася на підставі методики, яка втратила чинність, а предметом дослідження було лише 15 таблеток. 
Суди попередніх інстанцій у межах перевірки аналогічних доводів сторони захисту обґрунтовано встановили, що згідно з даними висновку експерта № СЕ-19/114-21/16938-НЗПРАП від 19 жовтня 2021 року на дослідження експерту були надані всі 2520 таблеток препарату « Acatar Acti Tabs », які містилися у 210 полімерно-фольгових блістерах. 
Експертиза була проведена 19 жовтня 2021 року судовим експертом сектору дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів Львівського НДЕКЦ-МВС ОСОБА_28 на підставі методики «Дослідження наркотичних засобів, поширених на території України», яка за даними Реєстру методик проведення судових експертиз втратила чинність 28 січня 2022 року, тобто після проведення експертизи в цьому провадженні.
Для проведення дослідження експерт відібрав 15 таблеток із різних блістерів, що відповідає затвердженій методиці. Цю інформацію підтвердив допитаний місцевим судом експерт ОСОБА_28 , який роз`яснив, що відібрав зразки для дослідження в кількості 15 таблеток, тому що надані на дослідження таблетки «ACATAR ACTI-TABS» містили однакову кількість речовини Pseudoephedrini hydrochloridum+Triprolidini Hydrochloridum, вони мали однакову форму, вагу та маркування, а також були розфасовані в блістери по 12 штук. За результатами експертизи в таблетках « Acatar Acti Tabs » було виявлено псевдоефедрин, який відноситься до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю, загальною масою 123,7320 г. Формула, за якою визначалася маса псевдоефедрину в таблетках, детально розписана у висновку. 
Отже, суди обґрунтовано визнали фактичні дані, отримані за результатами експертизи, допустимим доказом у справі, а доводи засудженого про протилежне є необґрунтованими. 
Перевірені судами також твердження ОСОБА_11 про недопустимість протоколу огляду відеозаписів з нагрудних камер співробітників Державної прикордонної служби від 26 жовтня 2021 року через те, що відеозаписи на дисках не є оригіналами, а також отримані в непроцесуальний спосіб. 
За умови добровільного надання речей або документів стороною чи іншим учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, відпадає необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до речей і документів. У такому випадку застосування заходів примусу буде недоцільним втручання у права і свободи особи. Із цього приводу існує усталена практика ККС ВС (до прикладу, постанова від 31 березня 2021 року у справі № 333/1539/16-к). 
Суди встановили, що диск з відеозаписами з нагрудних камер співробітників прикордонної служби, на якому зафіксовано проведення огляду транспортного засобу «Volkswagen Passat В7» у боксі поглибленого огляду МАПП « Краківець »,був добровільно наданий слідчому   7-м прикордонним карпатським загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України , що підтверджено супровідним листом № 5/239 від 08 жовтня 2021 року. У такому разі необхідності в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до речей і документів не було. 
Посилання засудженого на те, що ці відеозаписи не є оригіналами, а містяться на оптичних дисках, тому, на його думку, є копіями, не ґрунтуються на законі. 
Так, ч. 3 ст. 99 КПК України чітко визначено, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу.
Увипадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа ( ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг). 
По суті, матеріальний носій - це лише об`єкт, у якому зберігається певна інформація та який має значення тільки тоді, коли збережений у ньому електронний документ виступає речовим доказом у справі. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той самий електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного лише часом і датою створення.
Наведене узгоджується з висновками ОП ККС, викладеними в постанові від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к). 
У контексті викладеного хибними є судження ОСОБА_11 про ототожнення електронного документа як засобу доказування та матеріального носія такого документа. Із цих підстав неприйнятними є також аргументи засудженого про те, що суд першої інстанції досліджував не оригінал відеозаписів з нагрудних камер співробітників прикордонної служби, а наданий прокурором дублікат. 
Не заслуговують на увагу й доводи засудженого про недопустимість протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження пункту пропуску " Краківець-Корчова " від 26 жовтня 2021 року з додатком - флеш-накопичувачем через те, що відеозапис є небезперервним, а допитані свідки не підтвердили його справжність.
Місцевий суд у судовому засіданні безпосередньо дослідив вказаний відеозапис та встановив, що він містить інформацію щодо обставин події злочину. Флеш-накопичувач із відеозаписом долучений до протоколу огляду від 26 жовтня 2021 року, де слідчий зафіксував дані про огляд матеріального носія та постановою приєднав його до матеріалів справи. У протоколі огляду чітко зафіксовано походження цього доказу, який отриманий органом досудового розслідування з дотриманням вимог ст. 93 КПК України, тому відсутні підстави стверджувати, що флеш-накопичувач містить електронні документи, створені не камерами відеоспостереження пункту-пропуску « Краківець-Корчова », а в інший час, за інших обставин чи в інший спосіб. Водночас під час перегляду відеозапису місцевий суд не встановив ознак, які би вказували про очевидну недопустимість цього доказу, він не має ознак монтажу, цілісність даних не порушена, а його зміст повністю відображає обставини, які відбувалися. 
Таким чином, досліджені судом першої інстанції відеозаписи не викликають жодних сумнівів щодо їх допустимості та достовірності. 
Твердження засудженого про те, що йому всупереч вимогам ст. 290 КПК України не було надано доступу до всіх доказів, зокрема до протоколу огляду інформації від 07 жовтня 2021 року та контрольного талону проходження по «зеленому коридору», є безпідставними. 
З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинуваченому в порядку ст. 290 КПК України з 09 по 22 листопада 2021 року було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, у тому числі протоколу огляду від 07 жовтня 2021 року, у якому зафіксовано огляд диска з інформацією з внутрішньої пам`яті телефону, вилученого в ОСОБА_11 , а також контрольного талона проходження по «зеленому коридору», який був долучений до протоколу огляду місця події від 14 вересня 2021 року і значиться як додаток до нього. Тому порушення вимог ст. 290 КПК України відсутні. 
Доводи засудженого про те, що місцевий суд послався у вироку як на докази на рапорт, витяг з ЄРДР та повідомлення Львівської митниці про злочин, є надуманими, тому що суд першої інстанції не враховував цих процесуальних документів як доказів у розумінні ст. 84 КПК України, а лише дослідив їх з метою оцінки зібраних у провадженні доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, а також перевірки інших питань, що вирішувалися судом під час ухвалення вироку. 
ОСОБА_11 скаржиться на порушення його права на захист через здійснення неефективного захисту адвокатом ОСОБА_13 . 
Ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав і кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що на досудовому слідстві та під час судового розгляду захист обвинуваченого здійснювали вісім професійних адвокатів, чотирьох із яких обвинувачений залучав самостійно. ОСОБА_11 був вільним у виборі захисника своїх прав, однак він неодноразово відмовлявся від послуг захисниківчерез суперечності в позиції захисту. Суд першої інстанції 23 жовтня 2024 року вчергове за клопотанням обвинуваченого залучив йому захисника із центру безоплатної правової допомоги. Тому від цієї дати до ухвалення вироку захист обвинуваченого ОСОБА_11 здійснював адвокат ОСОБА_13 на підставі доручення з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги. 
ОСОБА_11 висловив бажання замінити цього захисника 12 грудня 2024 року перед судовими дебатами з тих підстав, що самостійно уклав договір з іншим адвокатом - ОСОБА_10 . При цьому обвинувачений неповідомляв про те, що захисник ОСОБА_13 формально, недобросовісно чи некваліфіковано здійснює його захист. 
Засуджений посилається на рішення комісії Ради адвокатів Львівської області, яким за результатами розгляду його скарги (поданої через два місяці після завершення апеляційного розгляду) було встановлено порушення стандартів якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвокатом ОСОБА_13 . Водночас зі змісту рішення слідує, що комісія дійшла такого висновку через порушення адвокатом ОСОБА_13 правил адвокатської етики, яке стосувалося виключно одного висловлювання щодо психологічного здоров`я його підзахисного. Разом із тим у рішенні немає об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвоката захисником ОСОБА_13 , яке б могло призвести до істотного обмеження чи порушення прав ОСОБА_11 , передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України, ст. 20, частинами 3,4 ст. 42 КПК України. Такі дані переконливо не довів до відома суду і сам засуджений. 
Доводи ОСОБА_11 про те, що під час розгляду справи в місцевому суді брав участь неповноважний прокурор ОСОБА_16 , теж були предметом належної перевірки суду апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження. 
За змістом статей 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора та в разі необхідності - групи прокурорів, що здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, повинно ухвалюватись у формі постанови, яка має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення у формі постанови, зокрема бути підписаною службовою особою, яка її ухвалила. 
Сторона захисту лише в апеляційній скарзі, тоді як справа понад три роки розглядалася в суді першої інстанції, вперше поставила під сумнів повноваження прокурора ОСОБА_16 , який брав участь у розгляді справи місцевим судом.
У ході апеляційної перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_29 12 травня 2023 року виніс постанову про зміну групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, якою прокурора ОСОБА_16 було включено до складу групи прокурорів. Цю постанову прокурор надав ще під час судового розгляду в суді першої інстанції, вона міститься в матеріалах справи. ЇЇ ухвалив та підписав заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_29 , який у розумінні п. 9 ч.1 ст. 3 КПК України є керівником органу прокуратури, тому аргументи засудженого про винесення постанови неуповноваженим суб`єктом безпідставні. 
Що стосується посилань ОСОБА_11 на іншу копію постанови про зміну групи прокурорів у цьому провадженні, ухваленої тим же керівником органу прокуратури 12 травня 2023 року, яка додатково містить прізвища двох прокурорів, натомість у ній немає прізвища прокурора ОСОБА_16 , тоці дві постанови не можна розцінювати як взаємовиключні тому, що вони підтверджують наявність повноважень у конкретно визначених прокурорів. Постанова про зміну групи прокурорів, якою прокурора ОСОБА_16 відповідно до вимог ст. 37 КПК України було включено до складу групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, не скасовувалася та є чинною. Постанови про виключення цього прокурора із складу групи матеріали провадження не містять.
Стосовно тверджень ОСОБА_11 про порушення принципу гласності судового процесу місцевим судом слід зазначити таке. 
Законодавець дозволяє винятки з принципу публічності судочинства, які можуть обмежуватися лише тими, що дозволені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,а саме преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах (1) моралі, (2) громадського порядку чи (3) національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають (4) інтереси неповнолітніх або (5) захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може (6) зашкодити інтересам правосуддя.
За матеріалами справи, місцевий суд, відмовляючи у клопотанні обвинуваченого про допуск до зали судових засідань громадськості, виходив з того, що наказом Голови Яворівського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 року в зв`язку з карантинними заходами та дією воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду, а саме для безпеки обмежено доступ до приміщення суду осіб, які не є учасниками судових засідань. 
Разом із тим судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 із дотриманням вимог ст. 27 КПК України здійснювався у відкритому судовому засіданні. Для забезпечення принципу гласності суд надав дозвіл стороні захисту проводити в залі судового засідання повний відео- та аудіозапис судового процесу з використанням портативних відео- й аудіотехнічних засобів, що чітко зафіксовано протокольною ухвалою суду від 13 лютого 2023 року. 
Касаційна скарга засудженого не містить аргументів про те, яким чином відсутність у залі суду громадськості негативно відобразилася на правах чи викликала сумнів у прозорості здійснення правосуддя, з урахуванням того, що судовий процес був відкритим і сторона захисту здійснювала в залі судового засідання повний відео- та аудіозапис судового процесу. 
Доводи ОСОБА_11 про порушення його права на захист через те, що під час судового розгляду він не був ознайомлений із матеріалами справи, є надуманими. 
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що за клопотанням ОСОБА_11 місцевий суд надав обвинуваченому для ознайомлення всі запитувані ним матеріали справи, в тому числі копії журналів і технічних записів судових засідань. 
Крім того, перед початком апеляційного розгляду, за клопотанням обвинуваченого, суд апеляційної інстанції також надав ОСОБА_11 для ознайомлення всі матеріали справи, з якими він ознайомився, що підтверджено наявними у справі розписками про ознайомлення. Також апеляційний суд додатково направив на адресу установи виконання покарань для вручення ОСОБА_11 усі запитувані ним копії матеріалів справи. Тому жодних обмежень права засудженого на захист під час ознайомлення зі справою не було. 
Щодо посилань ОСОБА_11 на те, що суд першої інстанції 06 червня 2023 року розглянув клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою за відсутності захисника, з яким обвинувачений уклав угоду, слід зазначити таке. 
Інтереси засудженого під час розгляду вказаного клопотання представляв захисник ОСОБА_30 , а захисник, з яким ОСОБА_11 уклав договір, не прибув у судове засідання. Тобто право засудженого на захист порушено не було. 
ОСОБА_11 скаржиться на те, що суд першої інстанції позбавив його права на останнє слово та виступ у судових дебатах, які до того ж проводилися за відсутності захисника ОСОБА_10 . 
За матеріалами справи, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 тривав більше ніж три роки. Протягом усього судового розгляду обвинуваченому надавалася кваліфікована правова допомога захисників. Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисники неодноразово ознайомлювались з матеріалами справи, яка не містить значного обсягу доказів. Сторона захисту мала достатньо часу і можливостей належним чином організувати свою лінію захисту й підготуватися до судових дебатів.
Заслуговує на увагу те, що 09 вересня 2024 року після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами місцевий суд оголосив перерву для підготовки учасників до судових дебатів. Судові дебати були оголошені відкритими в судовому засіданні 20 листопада 2024 року, тобто більш ніж через два місяці, де з промовою виступив лише прокурор. Після цього суд оголосив перерву для надання часу стороні захисту підготуватися до судових дебатів. 04 грудня 2024 року за клопотанням ОСОБА_11 суд знову оголосив перерву для надання обвинуваченому можливості конфіденційної зустрічі із захисником ОСОБА_13 та підготовки до судових дебатів. В судовому засіданні 12 грудня 2024 року, після виступу в судових дебатах захисника ОСОБА_13 , обвинувачений заявив чергове клопотання про надання йому часу для підготовки до судових дебатів. Місцевий суд належним чином відреагував на клопотання обвинуваченого та відмовив у його задоволенні. При цьому суд першої інстанції надав можливість обвинуваченому виступити в судових дебатах та з останнім словом, однак той таким правом не скористався. Попри це право обвинуваченого на захист під час судових дебатів у суді першої інстанції було реалізовано шляхом виступу його захисника. У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_11 повністю реалізував своє право на виступ у судових дебатах та з останнім словом у суді апеляційної інстанції, де він без обмежень у часі висловлював свою позицію. 
Доводи засудженого про порушення місцевим судом наради суддів, оскільки судді - члени колегії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалювали рішення в інших справах, теж були предметом належної перевірки апеляційного суду та обґрунтовано визнані безпідставними. 
Апеляційний суд встановив, щов цьому конкретному випадку це не поставило під сумнів незалежність і неупередженість суддів під час обговорення та ухвалення вироку щодо ОСОБА_11 , а також не перешкодило суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, що узгоджується з висновком ОП ККС, викладеним у постанові від 24 лютого 2020 року (справа № 128/2455/15-к). 
Посилання засудженого на відсутність повного технічного запису судових засідань від 01 квітня та 12 грудня 2024 року в суді першої інстанції є неспроможними. 
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в місцевому суді під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_11 з дотриманням вимог ст.107 КПК України здійснювалося фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС). Під час судових засідань вівся журнал судового засідання, роздрукований паперовий примірник якого приєднано до матеріалів справи та в останньому міститься вебпосилання на технічний запис, збережений у централізованому файловому сховищі. Надані місцевим судом за запитом технічні записи судового процесу за 01 квітня і 12 грудня 2024 року відтворюються за допомогою аудіозвуку, якість фіксації інформації на цих носіях є високою, дозволяє прослухати їх без перешкод та зрозуміти зміст і послідовність всіх процесуальних дій і рішень суду та надати їм належну оцінку. Зафіксований хід судового розгляду відповідає даним, відображеним у журналах судових засідань від 01 квітня та 12 грудня 2024 року, які наявні в матеріалах справи та містять всі відомості, передбачені вимогами ст. 108 КПК України. 
Що стосується аргументів засудженого про відсутність саме відеозаписів указаних судових засідань, то згідно з актом працівників Яворівського районного суду Львівської області відеозаписи судових засідань від 01 квітня та 12 грудня 2024 року не збереглися з невідомих технічних причин, натомість системою ВКЗ збережено їх аудіозаписи. 
Суд звертає увагу, що згідно з п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України підставою, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, є невиконання вимоги про фіксування судового провадження в судах першої або апеляційної інстанції за допомогою технічних засобів фіксації, що у розглядуваному кримінальному провадженні було дотримано. Тому порушень вимог КПК України, про які йдеться в касаційній скарзі засудженого, не має. 
Так само, не заслуговують на увагу й доводи засудженого ОСОБА_11 про те, що йому безпідставно призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна. 
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. При цьому корисливий мотив визначається як прагнення особи до незаконного збагачення за рахунок вчинення протиправних дій.
Суди першої та апеляційної інстанцій за встановленими фактичними обставинами дійшли обґрунтованого висновку про те, що засуджений мав корисливий мотив на вчинення злочину, що знайшло належне відображення в оскаржуваних судових рішеннях та правильно застосували до нього додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 305 КК України, у виді конфіскації майна.
Аргументи ОСОБА_11 про те, що перегляд вироку місцевого суду в апеляційному порядку здійснювався незаконним складом суду, неприйнятні. 
З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду заявляв відвід суддям ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , посилаючись на те, що ці судді у складі колегії під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції розглядали апеляційні скарги обвинуваченого на ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою та залишили їх без зміни. При цьому ОСОБА_11 вказував, що рішенням ЄСПЛ «Мкртчян та інші проти України» від 06 березня 2025 року констатовано порушення національними судами ст. 5 Конвенції вналідок його надмірного досудового тримання під вартою. У зв`язку із цим вважав, що існують сумніви в неупередженості цієї колегії суддів. 
Суд апеляційної інстанціївстановив, що вказана заява фактично зводилася до незгоди ОСОБА_11 з процесуальними рішеннями суддів, що відповідно до норм КПК України не є підставою для їх відводу. Водночас рішенням ЄСПЛ констатовано виключно надмірну тривалість досудового тримання обвинуваченого під вартою, що за практикою ЄСПЛ автоматично не свідчить про упередженість суддів під час постановлення кінцевих рішень у справі, тому що судовий процес у цьому кримінальному провадженні був справедливим. 
ОСОБА_11 скаржиться на те, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому у повторному дослідженні доказів. Із цього приводу слід зазначити таке. 
Приписами ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Сам факт незгоди сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.
ОСОБА_11 під час апеляційного перегляду просив повторно дослідити всі докази у справі через неправильну, на його думку, їх оцінку місцевим судом. У зв`язку з тим, що обвинувачений не наводив жодних обґрунтувань того, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційний суд не встановив , тому обґрунтовано відмовив у повторному їх дослідженні. 
Обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку щодо ОСОБА_11 , суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, а отже, застосована ним процедура не суперечила встановленій ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.
При цьому суд апеляційної інстанції у межах, установлених ст. 404 КПК України, та в порядку, визначеному ст. 405 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги обвинуваченого та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК України мотиви на їх спростування.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи засудженого в цій частині теж неприйнятні.
Засуджений у касаційній скарзі також висловлює доводи щодо неповноти судового розгляду, оскаржує фактичні обставини справи та дає власну оцінку доказам.
Втім, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому згідно зі ст. 433 КПК України не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На виконання норми ч. 4 ст. 442 КПК України зарезультатами розгляду цього провадження ОП ККС робить висновок про застосовування норми права.
Висновок щодо застосування норми права 
Контрабанда, вчинена шляхом приховування від митного контролю, вважається закінченим кримінальним правопорушенням з моменту виявлення предмета контрабанди під час митного контролю або після його завершення, незалежно від факту перетину митного кордону та напрямку такого переміщення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 КПК України, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 
ухвалила: 
Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_11 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3  	
ОСОБА_4 	ОСОБА_5 	ОСОБА_6 	
ОСОБА_7