УХВАЛА
про визнання необґрунтованою заяви про відвід

03 березня 2026 року 
м. Київ
справа №460/8651/25
адміністративне провадження №К/990/50818/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М., визначених для розгляду справи №460/8651/25 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія Головного сервісного центру МВС) (далі - Регіональний сервісний центр), в якому просив:

- визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру щодо відмови у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нової довідки про розмір грошового забезпечення, розрахованого відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - постанова КМУ №704) із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови КМУ №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 2023 рік для проведення з 01 лютого 2023 року перерахунку основного розміру пенсії;

- зобов`язати Регіональний сервісний центр підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-XII для перерахунку пенсії з урахуванням положень постанови КМУ №704, із зазначенням відомостей про розмір посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови КМУ №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, у розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2023 рік, для здійснення перерахунку пенсії з 01 лютого 2023 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Регіональний сервісний центр 05 грудня 2025 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Берназюк Я.О., судді Чиркін С.М. та Шарапа В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано справу №460/8651/25 з Рівненського окружного адміністративного суду.

01 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М., які визначені автоматизованою системою документообігу для розгляду справи №460/8651/25.

Заявник стверджує, що колегія суддів припустилася фактичних перекручень у тексті ухвали про відкриття провадження від 17 грудня 2025 року. Зокрема, у документі зазначено, що касаційна скарга була подана 05 грудня 2025 року, що призвело до висновку про пропуск процесуального строку. Проте, згідно з даними підсистеми ЄСІКС «Електронний суд», скарга була подана відповідачем 08 грудня 2025 року. На думку заявника, таке розходження свідчить про фальсифікацію об`єктивних даних з метою упередженого сприяння стороні відповідача. 

Також позивач вважає обґрунтованим мотивом для відводу суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. їхню участь у розгляді аналогічної справи №520/5814/24. У тій справі Верховний Суд задовольнив позовні вимоги військового пенсіонера, однак вказані судді висловили окремі думки, у яких фактично заперечили право позивача на отримання оновленої довідки для перерахунку пенсії. Заявник вважає, що публічне висловлення такої позиції, яка суперечить інтересам позивачів у подібних правовідносинах, доводить їхню небезсторонність під час розгляду його справи. 

Сумнів у неупередженості за об`єктивним критерієм заявник обґрунтовує, посилаючись на Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування «об`єктивного критерію» безсторонності суду. Мотивом, на думку заявника, є наявність очевидних обставин, які викликають обґрунтований сумнів у незалежності суддів. Оскільки судді вже виявили свою негативну позицію щодо суті спору в аналогічних справах та допустили помилки в датах на користь відповідача, заявник вважає неможливим їхню подальшу участь у розгляді справи на засадах верховенства права.

Усі наведені у заяві обставини викликають сумнів у ОСОБА_1 у неупередженості та об`єктивності суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. щодо подальшого розгляду справи №460/8651/25.

Вирішуючи заяву про відвід, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з метою запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XX чергового з`їзду суддів України від 18 вересня 2024 року, визначає, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Білух проти України», заява №33949/02, пункт 49; «Fey v. Austria», заява №14396/88, пункти 27, 28 та 30; «Wettstein v. Switzerland», заява №33958/96, пункти 42-43, «Pullar v. United Kingdom», заява №22399/93, пункт 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Всебічно оцінивши наведені заявником підстави для відводу суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. у справі №460/8651/25 колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. 

Відповідно до частини одинадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Щодо доводів про розбіжність у датах подання касаційної скарги

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, що міститься в матеріалах справи, електронна копія оскаржуваної постанови апеляційного суду надійшла до електронного кабінету відповідача 05 листопада 2025 року о 22:20. Відповідно до приписів частини шостої статті 251 КАС України, якщо документ доставлений до електронного кабінету після 17:00, він вважається врученим наступного робочого дня. Таким чином, належною датою вручення судового рішення є 06 листопада 2025 року.

Тридцятиденний строк на касаційне оскарження, передбачений статтею 329 КАС України, обчислений з дня вручення рішення, закінчувався 06 грудня 2025 року, що був вихідним днем (субота). Згідно з правилами обчислення процесуальних строків відповідно до частини шостої статті 120 КАС України, днем закінчення строку став наступний за ним робочий день - 08 грудня 2025 року.

Заявник у заяві про відвід стверджує, що подання скарги 08 грудня 2025 року свідчить про пропуск строку, а відображення судом дати 05 грудня 2025 року є фальсифікацією.

Колегія суддів зазначає, що зазначення в ухвалі Верховного Суду від 17 грудня 2025 року дати фактичного звернення з касаційною скаргою від 05 грудня 2025 року є технічною опискою, яка, втім, не призвела до неправильного вирішення питання про поновлення процесуального строку, оскільки вищенаведений розрахунок свідчить, що скаргу подано в межах встановленого частиною другою статті 329 КАС України строку.

Варто зауважити, що технічні помилки або розбіжності в датах, зафіксовані в судових рішеннях, зазвичай розцінюються як судові помилки, які підлягають виправленню в порядку, передбаченому статтею 253 КАС України, а не як автоматичний доказ упередженості. Сама по собі незгода з процесуальним рішенням суду (зокрема щодо обчислення строків) не може бути підставою для відводу, якщо не доведено протиправного умислу або системного маніпулювання фактами на користь однієї зі сторін.

Щодо доводів заявника про висловлення суддями Берназюком Я.О. та Чиркіним С.М. окремих думок у справі №520/5814/24.

Право судді на окрему думку є фундаментальною гарантією його незалежності, закріпленою в статті 34 КАС України та Законі України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Висловлення суддями Берназюком Я.О. та Чиркіним С.М. власної правової позиції у справі №520/5814/24 у формі окремих думок є безпосередньою реалізацією їхніх професійних повноважень.

Водночас наявність у судді сформованого правового погляду на певну категорію спорів (зокрема щодо перерахунку пенсій військовослужбовцям) не свідчить про його особисту зацікавленість у результаті розгляду конкретної справи №460/8651/25. Суддя зобов`язаний розглядати кожну справу за її конкретними обставинами, а попередня його участь у розгляді аналогічних справ не може вважатися обґрунтованою перешкодою для подальшого здійснення правосуддя.

Відповідно до практики ЄСПЛ, безсторонність судді зазвичай припускається, доки не доведено протилежного. Сама лише участь судді у прийнятті рішень (або висловлення незгоди з ними) в інших справах не створює об`єктивно виправданих сумнівів у його неупередженості, оскільки суддя діє в межах правової дискусії. 

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява Слободіна А.С. не містить будь-яких об`єктивних доводів та належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності суддів, зокрема таких, які б містили належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію».

Водночас обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися обґрунтованою підставою для беззаперечного висновку, що судді Берназюк Я.О. та Чиркін С.М., визначені для розгляду справи №460/8651/25, можуть проявити упередженість або необ`єктивність при її розгляді. Твердження заявника про можливу упередженість та необ`єктивність суддів ґрунтується лише на припущеннях, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відтак передбачених статтею 36 КАС України підстав для відводу суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. у цій справі немає.

Керуючись статтями 36, 37, 40 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. від касаційного розгляду адміністративної справи №460/8651/25.

2. Для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід суддів провести автоматичний розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому статтею 31 КАС України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа