ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року
м. Київ

справа № 465/7603/22
провадження № 61-8854св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Львівська міська рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2024 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2024 року у складі судді Величка О. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки у порядку спадкування за законом.
2. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується нотаріально засвідченим перекладом скороченої копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого Малопольським відділом реєстрації актів цивільного стану Краків. 
3.  ОСОБА_3 на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та у зв`язку із смертю була знята з місця реєстрації, про що свідчить довідка № 97258 від 14 червня 2022 року. 
4. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із земельної ділянки площею 0,0813 га, кадастровий номер 4610136900:06:004:0027, яка призначена для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
5. Проте, спадкодавець ОСОБА_3 не встигла завершити процедуру приватизації земельної ділянки та зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім`я, оскільки їй довелось витратити на цей процес останніх 12 років свого життя. 
6. Будучи пенсіонеркою за віком, дитиною війни та інвалідом 1 групи за станом здоров`я, маючи у відповідності до статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» першочергове право на відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, у березні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до Львівської міської ради із заявою про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0820 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 .
7. 21 квітня 2011 року на сесії Львівської міської ради розглядався проект ухвали «Про погодження гр. ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ». Однак, ця ухвала була відхилена, оскільки не набрала необхідної кількості голосів. 
8. Ухвалою Львівської міської ради від 14 липня 2011 року № 699 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 31 березня 2011 року № 331 та затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах» земельну ділянку площею 0,09 га на АДРЕСА_2 було включено у перелік ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах. 
9. Тобто, Львівська міська рада не тільки не прийняла рішення про погодження гр. ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання їй дозволу на виготовлення проекту щодо відведення земельної ділянки площею 0,0820 га. на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, але й включила цю земельну ділянку до переліку ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах. 
10. Не погоджуючись із рішенням Львівської міської ради від 14 липня 2011 року № 699, ОСОБА_3 оскаржила його в судовому порядку.
11. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року в адміністративній справі 2а-1113/11 адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. 
12. Визнано неправомірною відмову Львівської міської ради у погодженні ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,0820 га по АДРЕСА_2 . 
13. Визнано нечинною ухвалу Львівської міської ради від 14 липня 2011 року № 699 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 31 березня 2011 року № 331 та затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах» в частині включення земельної ділянки площею 0,09 га. на АДРЕСА_2 до переліку ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах; зобов`язано Львівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_3 щодо погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,0820 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.
14. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 лютого 2015 року залишено без змін постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року в адміністративній справі 2а-1113/1.
15. Оскільки постанова Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року в адміністративній справі 2а-1113/11 вступила у законну силу, тому на її виконання Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчий лист № 2-а-1113/11 від 05 січня 2012 року, який було направлено на виконання до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.
16. У процесі виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 2-а-1113/11 від 05 січня 2012 року Львівською міською радою було виконано вимоги зазначеного виконавчого документу та прийнято ухвалу № 1194 від 26 січня 2012 року «Про погодження гр. ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 ».
17. У подальшому вказана ухвала була оскаржена в судовому порядку Благодійним Фондом «Спадщина Митрополита Шептицького». У ході розгляду справи № 1304/3908/12 за адміністративним позовом Благодійного Фонду «Спадщина Митрополита Шептицького» до Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2012 року було вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії ухвали Львівської міської ради № 1194 від 26 січня 2012 року «Про погодження гр. ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 » та заборонено Львівській міській раді вчиняти будь-які дії щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки на АДРЕСА_2 .
18. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2015 року у справі № 1304/3908/12 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю у зв`язку із його безпідставністю та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2012 року.
19. Маючи твердий намір приватизувати земельну ділянку площею 0,0820 га у 2014 році, ОСОБА_3 звернулась до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» для проведення робіт з її приватизації. На замовлення ОСОБА_3 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Земельну ділянку було сформовано і присвоєно їй кадастровий номер 4610136900:06:004:0027, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
20. 04 травня 2022 року ОСОБА_3 , продовжуючи процес приватизації земельної ділянки, звернулась до Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради із заявою про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 та передачу земельної ділянки у власність, про що свідчить опис прийнятих документів від 04 травня 2022 року. 
21. Листом Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради від 06 травня 2022 року повідомлено, що питання про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 та передачу земельної ділянки у власність не може бути вирішене. 
22.  ІНФОРМАЦІЯ_1 на 94 році життя ОСОБА_3 померла, так і не закінчивши процес приватизації земельної ділянки. 
23. 08 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті бабусі ОСОБА_3 , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69147565 від 08 червня 2022 року.
24. У той же час до Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області звернулась ОСОБА_2 , донька померлої ОСОБА_3 , із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , що підтверджується заявою № 777 від 08 червня 2022 року. 
25. Державний нотаріус Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області листом за вих. № 922/0214 від 22 червня 2022 року повідомила ОСОБА_1 про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 , через відсутність даних про реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я спадкодавця.
26. Оскільки зареєстрований у встановленому порядку правовстановлюючий документ на земельну ділянку не був представлений нотаріусу, остання запропонувала ОСОБА_1 звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності на земельну ділянку в судовому порядку. Нотаріус також повідомила, що заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69147452 від 08 червня 2022 року.
27. Враховуючи те, що матір ОСОБА_1 померла раніше за ОСОБА_3 , з урахуванням положень частини першої статті 1266 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом за правом представлення.
28. Вказувала, що за вищевикладених обставин вона не може оформити спадкові права на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча належним чином прийняла спадщину, а тому звертається до суду з метою отримання дозволу на завершення процедури приватизації земельної ділянки з отриманням свідоцтва про право власності на земельну ділянку.
29. Враховуючи викладене просила суд визнати за нею право на завершення приватизації та право на одержання на її ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0813 га, кадастровий номер 4610136900:06:004:0027, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом по праву представлення після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
30. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2024 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 18 листопада 2024 року, залишених без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року, позов задоволено частково.
31. Визнано за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 0,0813 га., кадастровий номер 4610136900:06:004:0027, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом по праву представлення після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
32. В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
33. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 розпочала приватизацію земельної ділянки, проте за життя не завершила її, право на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за правом представлення набула спадкоємець ОСОБА_1 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
34. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Львівської міської ради.
35. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
36. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
37. У касаційній скарзі Львівська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.
38. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
39. Касаційна скарга мотивована тим, що даний позов в умовах воєнного стану є передчасним і не може бути реалізованим. Вказує, що існує заборона на законодавчому рівні безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок комунальної власності (підпункт 5 пункту 27 розділу Х Перехідні положення ЗК України.
40. Також заявник вказує, що позивачкою не надано доказів отримання відмови органу місцевого самоврядування, а саме рішення або ухвали Львівської міської ради.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
41.  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краків, що підтверджується скороченою копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
42. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року визнано неправомірною відмову Львівської міської ради у погодженні ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,0820 га по АДРЕСА_2 . 
Визнано нечинною ухвалу Львівської міської ради від 14 липня 2011 року № 699 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 31 березня 2011 року № 331 та затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах» в частині включення земельної ділянки площею 0,09 га на АДРЕСА_2 до переліку ділянок, призначених для продажу у власність або права оренди на аукціонах.
Зобов`язано Львівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_3 щодо погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,0820 га. по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку.
43. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 лютого 2015 року касаційну скаргу на постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року залишено без задоволення.
44. Ухвалою Львівської міської ради № 1194 від 26 січня 2012 року ухвалено погодити громадянці ОСОБА_3 місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0820 га на АДРЕСА_2 у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання землі житлової забудови. Громадянці ОСОБА_3 запропоновано подати у встановленому порядку міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
45. Позивачем до матеріалів позовної заяви долучено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку у АДРЕСА_2 , відповідно до якого площа земельної ділянки становить 0,813 га, цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4610136900:06:004:0027.
46. Згідно відповіді Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06 травня 2022 року № 2403 вих - 31896 повідомлено ОСОБА_3 , що питання про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 та передачу земельної ділянки у власність не може бути вирішене, оскільки розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі забороняється в умовах воєнного стану.
47. Після смерті ОСОБА_4 . Четвертою львівською держаною нотаріальною конторою Львівської області заведено спадкову справу № 337/2022 (номер у спадковому реєстрі 69355092). В рамках вказаної спадкової справи ОСОБА_2 спадкоємець майна після смерті матері ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини та від належної їй частки спадщини на користь спадкоємця за законом внучки померлої - ОСОБА_1 , а донька померлої - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
48. Четвертою львівською держаною нотаріальною конторою Львівської області надано відповідь ОСОБА_1 № 922/0214 від 22 червня 2022 року, відповідно до якої зазначено, що Четверта львівська державна нотаріальна контора Львівської області не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться на території АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 , оскільки немає даних про реєстрацію права власності на цю земельну ділянку на ім`я спадкодавця.
Позиція Верховного Суду
49. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
50. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
51. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
52. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
53. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
54. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
55. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
56. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
57. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
58. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.
59. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
60. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
61. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.
62. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України.
63. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (частина шоста статті 118 ЗК України).
64. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).
65. Згідно з частинами восьмою-одинадцятою статті 118 ЗК України проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
66. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України).
67. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
68. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
69. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19, від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20.
70. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18) вказано, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.
71. У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18) зазначено, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.
72. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
73. Судами встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя звернулася до Львівської міської ради із заявою про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0813 га АДРЕСА_2 .
74. Ухвалою Львівської міської ради № 1194 від 26 січня 2012 року ухвалено погодити громадянці ОСОБА_3 місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0820 га по АДРЕСА_2 у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання землі житлової забудови. Громадянці ОСОБА_3 запропоновано подати у встановленому порядку міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
75. Отже, право на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 розпочала у встановленому законом порядку, проте не завершила процес приватизації у зв`язку зі своєю смертю.
76. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачка, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець не завершила у зв`язку із смертю.
77. Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що позивачкою не надано доказів відмови органу місцевого самоврядування у завершенні процедури приватизації, оскільки спростовуються заявою ОСОБА_1 від 18 серпня 2022 року, адресованою Львівському міському голові Садовому А. І., в якій заявниця просить затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , та листом за вих.№ 2403вих-62729 від 22 серпня 2022 року Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, яким її повідомлено, що порушене нею питання не може бути вирішене.
78. Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги про передчасність заявленого позову у зв`язку з наявною забороною для безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок комунальної власності на період воєнного стану, передбаченої підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень ЗК України, оскільки позивач звернулася до суду і судом задоволено позов про визнання за нею права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0813 га., кадастровий номер 4610136900:06:004:0027, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом по праву представлення після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
79. Суди правомірно виснували, що визнання права на завершення процедури приватизації є гарантією для позивача на розгляд Львівською міською радою відповідної заяви, поданої від неї саме як від спадкоємця про затвердження проекту землеустрою із прийняттям органом місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом, рішення з цього питання, в разі незгоди з яким вона зможе оскаржити його у встановленому законом порядку.
80. При цьому резолютивна частина рішення місцевого суду не передбачає зобов`язання Львівської міської ради прийняти конкретне рішення про передачу у приватну власність позивачки земельної ділянки і виключно в період дії воєнного стану.
81. Посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду у спірних правовідносинах є безпідставними, оскільки практика щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах є сталою.
82. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в прохальній частині касаційної скарги заявник просив скасувати додаткове рішення місцевого суду, проте касаційна скарга не містить доводів щодо незгоди із прийнятим рішенням, тому додаткове рішення суду першої інстанції не переглядається.
83. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
84. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
85. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
86. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2024 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович