УХВАЛА

17 березня 2026 року 
м. Київ
справа №140/5328/22
адміністративне провадження № К/990/49924/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Радишевської О.Р.,
суддів- Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,
перевіривши касаційну скаргу Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №460/5328/22, за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)», в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення в період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року, із урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу за виконання службових обов`язків в нічний час основного розміру премії з розрахунку 20 відсотків посадового окладу за кожну годину служби в нічний час в травні 2018 року, в січні 2019 року, в січні 2020 року, в січні 2021 року, в січні 2022 року;
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу за виконання службових обов`язків в нічний час основного розміру премії з розрахунку 20 відсотків посадового окладу за кожну годину служби в нічний час в травні 2018 року, в січні 2019 року, в січні 2020 року, в січні 2021 року, в січні 2022 року;
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі 3651,18 грн;
- зобов`язати відповідача провести позивачу нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, включаючи посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мали постійний характер та на які позивач мав право та премію;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби за період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року;
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби в розмірі місячного грошового забезпечення, включаючи посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер та на які мав право та премію;
- визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» ,за період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року;
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану», за період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року;
- зобов`язати відповідача провести позивачу виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року в сумі 7406,29 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року;
- зобов`язано Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 10 травня 2018 року по 31 березня 2022 року, із урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року;
- зобов`язано Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
04 грудня 2023 року до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшла заява позивача (стягувача) ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року у цій справі щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, відповідно до Постанови №168, якими нарахування додаткової винагороди обмежено пропорційністю часу проходження служби, а не сумою 30000,00 грн щомісячно.
Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року, яка набрала законної сили 14 лютого 2024 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.
01 травня 2025 позивач (стягувач) ОСОБА_1 знову в порядку статті 383 КАС України подав до Волинського окружного адміністративного суду заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року у цій справі.
Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року визнано неповажними наведені Державною установою «Маневницька виправна колонія (№42) причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення; апеляційну скаргу Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року залишено без руху. Установлено скаржнику строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги у десять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду вмотивованої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням інших поважних підстав його пропуску та наданням відповідних доказів на їх підтвердження. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року визнано неповажними наведені Державною установою «Маневницька виправна колонія (№42)» причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення; відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
02 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №460/5328/22.
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року касаційну скаргу Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №460/5328/22 залишено без руху; надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали, шляхом сплати судового збору та надіслання належних доказів на підтвердження його сплати.
На виконання вимог Суду скаржник надіслав клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги, посилаючись на те, що станом на час подання цього клопотання відсутні бюджетні асигнування для сплати судового збору.
Відповідно до частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Продовженням строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була вчинена у встановлений судом строк. 
Отже, КАС України визначено максимально можливу тривалість строку (десять днів з дня вручення ухвали), який встановлюється судом для усунення недоліків касаційної скарги. Цей строк, який за своєю суттю є процесуальним, може бути продовжений судом з власної ініціативи або за заявою учасника справи.
Водночас продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком, суду і повинно здійснюватися за наявності для цього обґрунтованих підстав.
Умовою продовження строку усунення недоліків касаційної скарги є наявність достатніх доказів того, що після такого продовження строку відпадуть обставини, які перешкоджають виконанню ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.
Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в клопотанні про продовження строку для усунення недоліку касаційної скарги, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно можна встановити існування обставин, зазначених у заяві.
Відповідач, маючи однаковий обсяг процесуальних прав і обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень та є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене її фінансування, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для продовження строку для усунення недоліків.
Отже, особа, яка звертається до суду касаційної інстанції, повинна дотримуватися вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги та вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання такого обов`язку.
Суд також зауважує, що сплата судового збору не може вважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права.
З урахуванням наведеного, підстави для задоволення клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги відсутні.
Отже, станом на 17 березня 2026 року вимоги ухвали Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Оскільки скаржником не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, її необхідно повернути скаржнику.
Керуючись статтями 2, 44, 169, 121, 248, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» про продовження строку для усунення недоліку касаційної скарги.
Касаційну скаргу Державної установи «Маневницька виправна колонія (№42)» на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №460/5328/22 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, установленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:   Судді:	О.Р. Радишевська   В.Е. Мацедонська   М.І. Смокович