УХВАЛА

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 757/10198/21-ц

провадження № 61-4023 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Коломієць Г. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Національного банку України,

вирішуючи питання про самовідвід суддів Осіяна О. М., Синельникова Є. В., Шиповича В. В. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Національного банку України про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Національного банку України (далі - НБУ) про стягнення збитків.

Позов обґрунтований тим, що 17 жовтня 2006 року на балансі публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») було створено Фонд фінансування будівництва (далі - ФФБ) виду «А» по залученню коштів на будівництво багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 в житловому комплексі «Золота підкова».

13 червня 2008 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «АКБ «Київ» договір про участь у ФФБ № 283/4-15, маючи на меті отримати у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що належно виконав свої зобов`язання, сплативши 100 % вартості об`єкта інвестування. Після сплати вартості об`єкту інвестування, ПАТ «АКБ «Київ» видав позивачу на суму внесених коштів свідоцтво про участь у ФФБ виду «А» багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому було погоджено заплановану дату введення об`єкта будівництва в експлуатацію - січень 2009 року, проте станом на цей час житло позивач не отримав.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 24 червня 2015 року № 411 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Київ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25 червня 2015 року № 122 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Київ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Позивач зазначав, що нагляд та регулювання діяльності управителів ФФБ здійснювала національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та НБУ у межах своїх повноважень. Відповідно, на НБУ законом покладено повноваження щодо здійснення нагляду за діяльністю банка - управителя ФФБ, а саме: контроль за відповідністю правил ФФБ та умов договорів про участь у ФФБ вимогам законодавства: контроль за дотриманням управителем обмежень, встановлених законом та правилами ФФБ; виконання зобов`язань управителем ФФБ щодо включення довірителів до переліку, який управитель надає забудовнику для передачі об`єктів інвестування у власність довірителям; виконання управителем ФФБ зобов`язань щодо повернення коштів довірителям на їх вимогу та відповідності розміру сум коштів, що виплачуються довірителю, вимогам закону. При цьому повноваження НБУ з нагляду та регулювання діяльності управителів ФФБ не припиняються протягом усього часу перебування банку в ліквідаційній процедурі та здійснюються до моменту припинення банком повноважень управителя ФФБ. Механізм контролю з метою запобігання ризиків кредиторів, у тому числі при здійсненні довірчого управління коштами в рамках цивільних відносин, встановлюються самим НБУ. 

Проте НБУ протягом усього часу виконання відповідних повноважень не здійснив жодних заходів контролю за дотриманням управителем ФФБ вимог закону та прийнятих на себе за договорами про участь у ФФБ зобов`язань, не звертався до суду з вимогою про заміну управителя ФФБ, що є його обов`язком, не вчинив дій, направлених на недопущення втрати коштів фонду, переданих довірителем в управління, чим допустив бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача та стала причиною неможливості отримання останнім ні об`єкта інвестування, ні повернення власних коштів, що завдало йому збитків. 

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 485 122, 50 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 261 109, 88 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 

28 березня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Перепечай К. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду міста Києва.

30 квітня 2025 року справа № 757/10198/21-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2026 року справу розподілено судді-доповідачу Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Сакара Н. Ю., Синельников Є. В., Ступак О. В., Шипович В. В. 

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2026 року справу розподілено судді-доповідачу Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Синельников Є. В., Ступак О. В., Шипович В. В.

Перед початком розгляду справи по суті судді Осіян О. М., Синельников Є. В. та Шипович В. В. заявили самовідвід з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, посилаючись на те, що вони були у складі колегії суддів під час касаційного перегляду справи № 569/1175/18 (провадження № 61-14002 св 24) за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Перепечай К. В., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року. 

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В., від 25 вересня 2025 року у справі № 569/1175/18 (провадження № 61-14002св24) касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Перепечай К. В., залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року - без змін. 

За змістом вказаної постанови колегія суддів погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення у зв`язку з недоведеністю ним обставин щодо допущення відповідачами протиправної бездіяльності, яка б призвела до порушення прав позивача і стала причиною неможливості отримання ним у власність об`єкта інвестування або повернення інвестованих коштів. У мотивувальній частині цієї постанови колегія суддів висловила правову позицію щодо правовідносин учасників справи, надала оцінку аргументам, наведеним учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав допущення НБУ, як контролюючим органом, бездіяльності, яка б могла призвести до порушення прав позивача та неможливості отримання ним об`єкта інвестування, а саме: квартири АДРЕСА_1 або повернення коштів. 

Предметом спору у справі № 757/10198/21-ц (провадження № 61-4023св25), що переглядається, є відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності НБУ, яка полягає у неналежному виконані покладених на нього повноважень щодо здійснення нагляду за банківською діяльністю ПАТ «АКБ «Київ», що призвела до порушення прав позивача та неможливості отримання останнім об`єкта інвестування або повернення коштів. 

Вирішуючи питання про самовідвід суддів, Верховний Суд виходить з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші підстави, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (справа «Hauschildt Case» від 24 травня 1989 року, заява № 10486/83, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (справа «Hauschildt Case» від 24 травня 1989 року, заява № 10486/83, § 46).

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене, взявши до уваги те, що судді Осіян О. М., Синельников Є. В. та Шипович В. В. вже висловлювали правову позицію щодо правовідносин, які виникли між сторонами в цій справі, з метою усунення будь-яких сумнівів учасників процесу в неупередженості або об`єктивності суддів при перегляді оскаржуваних судових рішень, заяви про самовідвід суддів Осіяна О. М., Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. слід задовольнити, а справу № 757/10198/21-ц передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяви про самовідвід суддів Осіяна О. М., Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. - задовольнити.

Відвести суддів Осіяна О. М., Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. від участі у розгляді справи № 757/10198/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Національного банку України про стягнення збитків за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перепечай Катерина Віталіївна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року.

Справу № 757/10198/21-ц передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Г. В. Коломієць

О. М. Осіян

О. В. Ступак

В. В. Шипович