ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 
м. Київ

справа №240/14364/25
адміністративне провадження №К/990/56056/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Стеценка С.Г.,
суддів: Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 240/14364/25
за позовом  ОСОБА_1 
до Житомирської міської ради 
про визнання протиправним та скасування рішення в частин
за касаційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 (головуючий суддя: Семенюк М.М.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 (колегія у складі: головуючого судді Сушка О.О., суддів: Мацького Є.М., Залімського І.Г.), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
У справі, яка розглядається, ключовим є питання дотримання Житомирською міською радою нормативних розмірів прибережних захисних смуг водойм, встановлених статтею 88 Водного кодексу України та статтею 60 Земельного кодексу України, при затвердженні Генерального плану міста Житомира.
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Житомирської міської ради (далі- відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати в частині рішення Житомирської міської ради від 30.11.2016 №454 «Про затвердження Генерального плану міста Житомира», а саме - в частині, яка не забезпечує встановлення 100-метрової прибережної захисної смуги по пров. Річковому, 19-б, м. Житомир, згідно з вимогами законодавства;
- зобов`язати Житомирську міську раду внести зміни до Генерального плану, відобразивши реальну прибережну захисну смугу шириною 100 метрів на вказаній ділянці відповідно до статті 60 Земельного Кодексу України та статті 88 Водного кодексу України.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення в частині затвердження Генерального плану міста Житомира прямо суперечить вимогам статті 88 Водного кодексу України та статті 60 Земельного кодексу України, оскільки не забезпечує встановлення нормативної 100-метрової прибережної захисної смуги вздовж річки Тетерів.
Наслідком того, що зазначена смуга не була належним чином відображена в містобудівній документації, стало зведення капітальних споруд та парканів у межах прибережної захисної смуги за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 19-б.
Позивач наголошує, що така забудова та відсутність встановлених меж захисної смуги в Генеральному плані обмежують його право як мешканця міста на вільний та безперешкодний доступ до водойми
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025, позов задоволено.
Визнано протиправним та нечинним рішення п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради від 30.11.2016 №454 «Про затвердження Генерального плану міста Житомира» в частині затвердження Генерального плану, в якому не встановлена та не відображена 100 метрова прибережна захисна смуга в районі земельних ділянок за адресою - м. Житомир пров. Річковий, 19-б.
Зобов`язано Житомирську міську раду внести зміни до Генерального плану міста Житомир, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при розробці та затвердженні містобудівної документації «Генеральний план міста Житомир» відповідачем протиправно не враховано вимоги законодавства щодо встановлення прибережної захисної смуги річки (100 метрів) за адресою - м. Житомир пров. Річковий,19-б і не відображено її в Генеральному плані.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись з судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, відповідач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
6. Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначаючи, що суди першої та апеляційної інстанцій у контексті спірних правовідносин не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.01.2023 у справі №320/2342/19. На переконання скаржника, це призвело до неправильного вирішення справи по суті та, як наслідок, до ухвалення помилкового рішення про задоволення позовних вимог.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Стеценко С. Г., судді: Коваленко Н.В., Кравчук В.М.
8. Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі за вищевказаним позовом.
9. Ухвалою Верховного Суду від 21.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви Житомирської міської ради про зупинення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі №240/14364/25.
10. Позивач у поданому до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню.
11. Ухвалою Верховного Суду від 30.03.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Як встановлено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка площею 2,2376 га комунальної власності, яка віднесена до земель рекреаційного призначення, за адресою: м. Житомир пров. Річковий, 19-б, прибережна захисна смуга якої повинна становити 100 метрів, та перебувала в оренді ПП «Олсо», була поділена на 15 окремих земельних ділянок, які передані в користування фізичним особам і на яких здійснювалось будівництво об`єктів житлової нерухомості.
13. 30.11.2016 рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради №454 затверджено Генеральний план міста Житомира та визнано таким, що втратив чинність Генеральний план міста Житомира, затверджений рішенням міської ради від 26.12.2001 №266.
14. Позивач вважає протиправним рішення відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
16. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
18. Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
19. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
20. Пунктами 7 - 9 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI визначено, що таке:
містобудівна документація, це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; 
містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі містобудівні умови та обмеження) документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; 
план зонування території (зонінг) документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.
21. Відповідно до частини 2 статті 5 Закону №3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
22. Згідно положень частини 1 статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.
Порядок обміну інформацією між містобудівним кадастром та Державним земельним кадастром встановлюється Кабінетом Міністрів України.
23. Відповідно до частин 1 - 3 статті 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.
План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:
1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;
2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;
3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій;
4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон;
5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови;
6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями;
7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів;
8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.
24. Щодо доводів позивача про невстановлення у Генеральному плані міста Житомир 100-метрової прибережної смуги по пров. Річковому, 19-б, м. Житомир, колегія суддів зазначає наступне.
25. Відповідно до статті 19 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) землі за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду.
26. Відповідно до статті 58 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), що відповідає змісту статті 4 Водного Кодексу України (далі - ВК України) визначено склад земель водного фонду.
До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.
Отже, до земель водного фонду також належать землі, які за своїм призначенням сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
26. Правовий режим прибережних захисних смуг визначається положеннями статей 60 - 62 ЗК України та статей 88, 89 ВК України.
28. Положеннями статті 88 ВК України встановлено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
29. Відповідно до статті 60 ЗК України межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.
30. Статтею 17 Закону №3038-VІ визначено, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
На підставі затвердженого Генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.
У складі Генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.
Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
31. Згідно положень статті 61 ЗК України та статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
32. Таким чином, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим та яка встановлюється за окремими проектами землеустрою, проте не може бути меншою за 25, 50 та 100 метрів залежно від площі відповідних водних об`єктів, як це передбачено у частині другій статті 88 ВК України та у статті 60 ЗК України. Винятком можуть бути випадки, коли прибережна захисна смуга водойми знаходиться в межах населеного пункту, тоді слід виходити із затверджених проектів забудови цього населеного пункту.
33. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-IV (далі - Закон №963-IV) недотримання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (в даному випадку обмежень, пов`язаних з наявністю прибережної суги) визначено як невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №320/2342/19.
34. Як встановлено матеріалами справи, листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 02.05.2025 №ПІ-78/0-54/0/63-25, річка Тетерів має площу водозабору 15300 квадратних кілометрів і належить до середніх річок. Оскільки крутизна схилів на даній ділянці перевищує три градуси, нормативна ширина прибережної захисної смуги подвоюється і становить 100 метрів від урізу води.
35. Відповідно до частинами 6 - 8 статті 87 ВК України встановлено, що порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов`язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.
Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
36. Таким чином, законодавством визначено мету використання прибережних смуг, а також чітко врегульовано правовідносини щодо встановлення та використання меж прибережних захисних смуг.
37. Судами першої та апеляційної інстанцій на підставі наданого відповідачем фрагмента Генерального плану міста Житомира (Схеми проектних планувальних обмежень), затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 30.11.2016 №454, а також з урахуванням пояснень відповідача, встановлено, що у районі земельних ділянок за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 19-б, прибережна захисна смуга річки завдовжки 100 метрів не відображена. 
38. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них (далі - Порядок №486 в редакції на час виникнення спірних правовідносин), яким встановлено єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
39. Відповідно до пункту 10 Порядку №486 на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.
40. Пунктом 15 Порядку №486 визначено, що контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється місцевими органами виконавчої влади, виконавчими комітетами рад, Держекоінспекцією та її територіальними органами.
41. Таким чином, законодавством визначено мету використання прибережних смуг, а також чітко врегульовано правовідносини щодо встановлення та використання меж прибережних захисних смуг.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №320/2342/19, від 05.08.2020 у справі №330/1629/18.
42. Суд акцентує увагу на тому, що землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. 
Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.
43. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.09.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, від 14.11.2018 №183/1617/16, дійшла висновків, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпунктів «ґ», «е» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.
Таким чином, цивільний оборот земельних ділянок, які знаходяться у прибережних захисних смугах, є обмеженим законодавчо.
44. Суд звертає увагу на те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядоку №486.
Така правова позиці викладена у постановах Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі №6-52цс15, від 01.07.2015 у справі №6-184цс15.
45. Водночас, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір і межі встановлено законом (стаття 83 ЗК України).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі №3-52гс14, у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 по справі №806/3602/15.
46. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сама по собі відсутність документації із землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги в натурі не змінює її особливий правовий режим, який охороняється законом. Це зумовлює необхідність застосування до спірних правовідносин нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України та статтею 60 ЗК України.
47. Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що при розробці та затвердженні містобудівної документації «Генеральний план міста Житомир» відповідачем протиправно не враховано вимоги законодавства щодо встановлення прибережної захисної смуги річки (100 метрів) за адресою: пров. Річковий,19-б, м. Житомир і не відображення її в Генеральному плані.
48. Земельна ділянка за адресою пров. Річковий 19-б, м.Житомир, вздовж водних об`єктів визначена як землі рекреаційного призначення, що учасниками справи не заперечується.
49. Також, матеріалами інвентаризаційної справи №18541 на будівлі по пров. Річковому 19 б в м. Житомир та фрагменту плану м. Житомир, встановлено, що на даній земельній ділянці станом на 2005 рік розташовані будинки човникової станції (тимчасові будівлі), однак на момент розгляду справи, на землях рекреаційного призначення розташовані капітальні будівлі.
50. Відповідно пункту 8.1.1 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 (далі - ДБН Б.2.2.-12:2019), ландшафтні та рекреаційні території являють собою мережу ділянок озеленених та інших відкритих просторів різного призначення, розташованих як на територіях населених пунктів та приміських зон, так і на міжселенних територіях, в тому числі ландшафтних комплексів, рекреаційних зон, курортів та лікувально-оздоровчих місцевостей, об`єктів культурної спадщини та туристичних зон, територій природно-заповідного та водного фондів, водозахисних, полезахисних, транспортно-розподільчих озеленених смуг та інших об`єктів зеленого господарства.
51. Пунктом 8.4.1 ДБН Б.2.2.-12:2019 визначено, що зони відпочинку населення створюються переважно на землях рекреаційного призначення в межах міст (внутрішньоміські), приміських зон (приміські), у системах міжселенного розселення.
52. Зі змісту наведених норм права вбачається, що на території земель рекреаційного призначення, зокрема, які включені до території другої зони санітарної охорони курортів, встановлено низку обмежень, головним чином, пов`язаних з неможливістю розміщенням окремих господарських споруд, промислових об`єктів, що можуть призвести до погіршення природних і лікувальних факторів курорту або завдати екологічну шкоду, а також об`єктів і споруд, не пов`язаних з безпосереднім задоволенням потреб місцевого населення та громадян, які прибувають на курорт (зокрема, житлових будинків).
53. Крім того, здійснення забудови, наміри якої суперечать вимогам містобудівної документації (Генерального плану населеного пункту, Детального плану території), нівелює мету планування та забезпечення сталого розвитку населеного пункту, а отже, порушує суспільні інтереси, які виражаються у забезпеченні дотримання правил благоустрою населеного пункту, спрямованих на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини; містобудівні умови та обмеження, які не відповідають Генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації на місцевому рівні не можуть вважатися такими, що враховують громадські та приватні інтереси при плануванні та забудові територій.
Аналогічна правова позиці викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №826/15338/18, від 04.09.2019 у справі №826/13852/17, від 19.04.2021 у справі №640/11650/20, від 19.01.2023 у справі №640/9995/20, від 12.10.2023 №640/19905/21.
54. Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №320/2342/19.
Зазначене спростовується тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді даної справи не лише врахували, а й прямо застосували правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №320/2342/19. Зокрема, судами було враховано висновок про те, що прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони, ширина якої визначена безпосередньо законом і не може бути меншою за встановлені нормативи (у даному випадку - 100 метрів), навіть за умови, що вона розташована в межах населеного пункту.
Більш того, суди врахували, що відсутність проекту землеустрою чи неналежне відображення смуги в містобудівній документації (Генеральному плані) не змінює її особливий правовий режим, оскільки межі такої смуги встановлені законом. 
Таким чином, оскаржувані судові рішення повністю відповідають принципу пріоритетності нормативних розмірів прибережних захисних смуг, що є ключовим висновком у справі №320/2342/19, на яку помилково посилається скаржник як на невраховану.
55. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням приписів статті 17 Закону №3038-VI ВР, дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення п`ятнадцятої сесії Житомирської міської ради VII скликання від 30.11.2016 №454 «Про затвердження Генерального плану міста Житомира» в частині, що стосується невстановлення та невідображення 100-метрової прибережної захисної смуги в районі земельних ділянок за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 19-б, є протиправним та нечинним. Відповідно, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача внести зміни до Генерального плану міста Житомира з урахуванням висновків суду.
56. Інші доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом, оскільки не спростовують наведених вище аргументів Суду.
57. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
58. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
59. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
60. У справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
61. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).
62. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
63. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С.Г. Стеценко
Н.В. Коваленко
В.М. Кравчук