ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 699/1047/15-ц
провадження № 61-535св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі:     ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 ; Стеблівська селищна рада Черкаської області, яка є правонаступником Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, 
треті особи: Корсунь-Шевченківська державнанотаріальнаконтораЧеркаської області,   ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року у складі судді Черненка В.О. та постанову Черкаського апеляційного суду від  05 грудня 2024 рокуу складі колегії суддів: Новікова О. М., Василенко Л. І., Карпенко О. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою до Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, третя особа - Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора Черкаської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.
В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) та на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . 
Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця: с. Заріччя Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Ніхто, крім спадкодавця ОСОБА_8 , в господарстві не був зареєстрований та не проживав. 
Пояснив, що за життя мати склала заповіт від 09 лютого 1998 року, яким заповіла свій сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_9 (доводиться спадкодавцю сином, а позивачу - рідним братом). 
Решта майна залишилася не заповіданою, а саме вказаний вище житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. 
Після смерті ОСОБА_8 Корсунь-Шевченківського державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 469/2000. 
ОСОБА_9 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). У порядку спадкування за законом брат на інше спадкове майно - спірний будинок не претендував.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.
Позивач вказує, що він прийняв спадщину в шестимісячний строк після смерті його матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння її спадковим майном - житловим будинком по АДРЕСА_1 . 
Постановою державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю. І. від 25 листопада 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що належав його матері ОСОБА_8 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що право власності спадкодавця на вказане домоволодіння та обставини його фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном підтверджуються відповідними доказами, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , які збудовані в 1965 році та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Корсунь-Шевченківського суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року відкрито провадження у вказаній справі (справа № 699/1047/15-ц).
Ухвалою Корсунь-Шевченківського суду Черкаської областівід 24 грудня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, була залучена     ОСОБА_4 на підставі поданого неюклопотання, яка посилалась на те, що є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 7122582900:01: 007:0028, на якій розташована спадкова садиба померлої   ОСОБА_7 . 
Ухвалами Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року та 05 лютого 2016 року було задоволено самовідводи суддів, справу № 699/1047/15-ц направлено на розгляд до Городищенського районного суду Черкаської області.
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області 09 березня  2016 рокуприйнято до провадження матеріали цивільної справи  № 699/1047/15-ц та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
15 квітня 2016 року    ОСОБА_7 звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовною заявою до Зарічанської сільської ради,   ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку.
В обґрунтування цієї позовної заяви посилався на те, що у зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину після померлої матері, він звернувся до суду з позовом до Зарічанської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. 
В ході розгляду вказаної справи, 23 грудня 2015 року, ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, посилаючись на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 131866, виданого на підставі рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року, вона є власницею земельної ділянки площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122582900:01:007:0028, розташованої в с. Заріччя Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а спірний будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , знаходиться на вказаній земельній ділянці. 
Таким чином, 24 грудня 2015 року у цивільній справі № 699/1047/15-ц з документів, наданих суду ОСОБА_4 , йому вперше стало відомо про існування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 131866, виданого ОСОБА_4 на підставі рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року. 
Ці обставини також підтвердилися відповіддю та витягом з рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року, наданими на адвокатський запит № 25 від 24 грудня 2015 року, на підставі якого ОСОБА_4 був виданий державний акт і згідно якого сесія Зарічанської сільської ради вирішила: затвердити технічну документацію по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 , розташовану в межах Зарічанської сільської ради (п. 1.); внести зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 а саме: передати безкоштовно у власність ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га, розташовану в межах Зарічанської сільської ради (п. 1.1).
Позивач вважає вказане рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 431866, виданий ОСОБА_4 на підставі цього рішення, незаконними і такими, що перешкоджають йому реалізувати свої спадкові права на садибу померлої матері та зареєструвати за ним право власності на земельну ділянку матері, надану їй у приватну власність на підставі рішення №47 від 22 грудня 1993 року.
Зазначив, що земельна ділянка, на якій розміщений спадковий будинок, була виділена у встановленому законом порядку ще в 1963 році його батькам під забудову цього будинку та було видано Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, згідно якого строком початку будівництва зазначено 1963 рік, строк закінчення будівництва - 1965 рік.
На виділеній під забудову земельній ділянці його батьки, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, в період з 1963 року по 1965 рік збудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Ці обставини підтверджуються даними особистого рахунку погосподарських книг за різні роки, згідно яких головою господарства був ОСОБА_10 , а після його смерті стала ОСОБА_8 , розмір земельної ділянки, що знаходиться в особистому користуванні господарства становив 0,30 га.
У подальшому його матері до вищевказаної земельної ділянки розміром 0,30 га рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Родина» від 02 червня 1988 року було додатково наділено 0,05 га, а рішенням виконкому Зарічанської сільської ради № 7 від 26 лютого 1992 року ще 0,15 га. 
У 1993 році його мати на законних підставах отримала у приватну власність земельну ділянку розміром 0,60 га під своїм будинком з господарсько-побутовими будівлями на підставі рішення № 47 Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року.
Указана земельна ділянка значилася і значиться згідно з даними земельно-кадастрової книги по Зарічанській сільській раді за домоволодінням померлої ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 .
Позивач стверджував, що оскаржувані рішення Зарічанської сільської ради, зокрема рішення № 19-23 від 12 липня 2005 року існують в двох редакціях, які різняться за своїм змістом та одним з них вносяться зміни в інше, не існуюче рішення Зарічанської сільської ради. Водночас рішенням № 22-3 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок» внесені зміни в рішення щодо особи, про яку в рішенні раніше взагалі не йшлося. Додані до цієї позовної заяви документи, надані архівним відділом Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації, у повній мірі свідчать про незаконність наведених рішень. 
Також позивач, посилаючись на приписи частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зазначив, що право власності його матері на земельну ділянку під її садибою не було припинено в порядку, передбаченому статтями 140-149 ЗК України, а тому виносити будь-які рішення щодо передачі у власність відповідача земельної ділянки чи її частини, яка раніше була передана сільською радою у власність його матері, Зарічанська сільрада не мала права. 
Крім цього позивач зазначив, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення та вносити до них зміни. 
Виданий ОСОБА_4 спірний державний акт про право власності на земельну ділянку є похідним від незаконних рішень сільської ради, на підставі яких він виданий, а тому він також є недійсним.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд:
визнати недійсним рішення Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок», в частині затвердження технічної документації по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 розташовану в межах Зарічанської сільської ради та внесення змін в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 а саме «передати безкоштовно у власність ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га розташовану в межах Зарічанської сільської ради та внесення змін в рішення № 7 від 14 березня 1998 року, а саме передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га за адресою: с. Заріччя;
визнати недійсним рішення Зарічанської сільської ради № 22-3 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 розташовану в межах Зарічанської сільської ради та внесення змін в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 а саме: «передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га розташовану в межах Зарічанської сільської ради»;
визнати недійсним рішення Зарічанської сільської ради № 7 від 14 березня 1998 року «Про надання у приватну власність земельної (их) ділянки (ок) для ведення особистого селянського господарства»;
визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 131866, виданий на ім`я ОСОБА_4 03 квітня 2007 року на підставі рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом     ОСОБА_7 до Зарічанської сільської ради,     ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку (справа № 699/244/16-ц).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 699/1047/15-ц за позовом     ОСОБА_7 до Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, треті особи: Корсунь-Шевченківська державнанотаріальнаконтораЧеркаської області,     ОСОБА_4 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування із матеріалами цивільної справи № 699/244/16-ц за позовною заявою     ОСОБА_7 до Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області,     ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності  на земельну ділянку, з присвоєнням спільного номера судової справи  № 699/1047/15-ц (провадження № 2/691/21/17).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 14 лютого 2018 року до участі у справі за позовною заявою   ОСОБА_7 до Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, треті особи: Корсунь-Шевченківська державнанотаріальнаконтораЧеркаської області,   ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, залучено у якості співвідповідача та виключено зі складу учасників у справі за вказаним позовом у якості третьої особи    ОСОБА_4 .
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 19 березня 2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб    ОСОБА_5 та     ОСОБА_6  (які прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 ).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року до участі у розгляді справи залучено правонаступника відповідача Зарічанської сільської ради Черкаської області - Стеблівську селищну раду Черкаської області.
ІНФОРМАЦІЯ_3    ОСОБА_4  померла.
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 28 березня 2023 року до участі у розгляді справи залучено правонаступниківвідповідачки     ОСОБА_4 -    ОСОБА_2 та    ОСОБА_11 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 22 червня 2010 року Зарічанською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області), право власності на житловий будинок, позначений літерою А-1, збудований в 1965 році; прибудову а, збудовану в 1965 році; погріб з шийкою Д, збудований в 1965 році; сарай Б, збудований в 1965 році; сарай В, збудований в 1965 році; сарай Г, збудований в 1989 році; убиральню Ж, збудовану в 1965 році; ганок, збудований в 1965 році; колодязь питний № 1, збудований в 1965 році, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним рішення Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок», в частині:
- «затвердити технічну документацію по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 (гр. ОСОБА_4 ), розташовану в межах Зарічанської сільської ради за адресою: с. Заріччя»;
- «внести зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47, а саме «передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га розташовану в межах Зарічанської сільської ради»;
- «внести зміни в рішення № 7 від 14 березня 1998 року, а саме передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 за адресою: с. Заріччя».
Визнано недійсним рішення Зарічанської сільської ради № 22-3 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок», в частині:
- «затвердити технічну документацію по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 , розташовану в межах Зарічанської сільської ради»;
- «внести зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47, а саме «передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га, розташовану в межах Зарічанської сільської ради».
Визнано недійсним рішення Зарічанської сільської ради № 7 від 14 березня 1998 року в частині: 
- «передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства площею 0,80 га, розташовану за адресою, с. Заріччя, про що зроблено відповідний запис у паспорті».
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 131866, виданий на ім`я ОСОБА_4 03 квітня 2007 року на підставі рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкодавцю ОСОБА_8 на день її смерті на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . Позивач, як спадкоємець за законом, спадщину прийняв в порядку статті 549 Цивільного кодексу Української РСР(далі- ЦК Української РСР), фактично вступивши в управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом спадщину не прийняли. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на вищевказане спадкове майно.
Вирішуючи позов в частині вимог про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що за наявності двох редакцій рішення Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок», які за своїм змістом різняться щодо прийнятих радою рішень та несуть недостовірну інформацію щодо технічної документації, вони не можуть породжувати для сторін юридичних наслідків, а тому їх в цій частині необхідно визнати недійсними.
Не погоджуючись із цим рішенням,    ОСОБА_2 звернулась до суду запеляційною скаргою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу   ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
08 січня 2025 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року.
В касаційній скарзі заявник просить просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи

04 березня 2025 рокувід  ОСОБА_7 до Верховного Суду надійшов відзив, у якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

14 лютого 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Заріччя, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області померла ОСОБА_8  (мати позивача).
Згідно з довідкою № 473, виданої виконкомом Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 10 листопада 2015 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала одноособово по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до наявного в матеріалах справи заповіту, складеного та зареєстрованого Зарічанською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 09 лютого 1998 року, померла ОСОБА_8 заповіла належний їй Сертифікат на право на земельну частку (пай) № 0182589 розміром 2,83 в умовних кадастрових гектарах ОСОБА_9 , який доводиться спадкодавцю сином, а позивачу - рідним братом.
Згідно з довідкою № 474, виданою виконкомом Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 10 листопада 2015 року, за померлою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обліковується домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки № 475, виданої виконкомом Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 10 листопада 2015 року, згідно земельно-облікових даних по Зарічанській сільській раді за домоволодінням, яке обліковується за померлою ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , обліковується приватизована земельна ділянка 0,50 га, яка надавалася рішенням № 47 від 22 грудня 1993 року для ведення особистого підсобного господарства, запис в земельно-кадастровій книзі № 130. 
Згідно з довідкою № 479, виданою 11 листопад 2015 року виконкомом Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, позивач ОСОБА_7 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. ОСОБА_7 зробив ремонт у будинку, обробляв присадибну ділянку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .
У повідомленні № 02-12/81 від 27 лютого 2017 року Зарічанська сільська рада роз`яснила, що нею була надана ОСОБА_7 , за його зверненням, довідка про фактичне прийняття ним спадщини після смерті його матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки достовірно відомо, що саме позивач від дня смерті матері опікувався її будинком та земельною ділянкою. Про це достовірно відомо працівникам сільської ради, депутатам сільської ради, мешканцям села.
Сільський голова Зарічанської сільської ради Кравченко М. В. в судовому засіданні 06 лютого 2020 року пояснив суду, що обставини того, що позивач ОСОБА_7 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому відомі особисто.
Згідно з листом Зарічанської сільської ради від 13 лютого 2018 року № 02-12/87 ОСОБА_7 користується будинком і сплачує земельний податок за 0,50 га земельної ділянки, які обліковувались за його померлою матір`ю ОСОБА_8 .
Факт сплати ОСОБА_7 земельного податку за 0,50 га земельної ділянки, належної його матері ОСОБА_8 , підтверджується відповідними квитанціями, зокрема за 2015 - 2016 роки. 
Після смерті ОСОБА_8 Корсунь-Шевченківського державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 469/2000. Згідно вказаної спадкової справи після смерті ОСОБА_8 її син ОСОБА_9 04 серпня 2000 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і 04 серпня 2000 року одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). Згідно спадкової справи, на інше спадкове майно ОСОБА_9 не претендував.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
25 листопада 2015 року позивач ОСОБА_7 звернувся до державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 і належав його матері ОСОБА_8 .
Постановою державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 25 листопада 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 і належав ОСОБА_8 . У вказаній постанові нотаріус зазначила, що подані до нотаріальної контори документи свідчать про те, що ОСОБА_7 спадщину після смерті матері ОСОБА_8 фактично прийняв (зробив протягом шести місяців ремонт будинку, обробляв присадибну ділянку). Але видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок ОСОБА_7 нотаріус не може, тому що відсутні правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. 
Відповідно до архівного витягу з протоколу № 7 правління колгоспу ім.Шевченка від 29 квітня 1963 року, наданого Державним архівом Черкаської області 15 березня 2018 року за № 56-р/05-08 та архівної копії протоколу № 7 правління колгоспу ім. Шевченка від 29 квітня 1963 року, наданої Державним архівом Черкаської області 17 липня 2018 року за № 167-р/05-08, було ухвалено наділити ОСОБА_12 земельною ділянкою під будівництво хати в кількості 0,15 га.
Згідно з архівним витягом з протоколу № 4 загальних зборів уповноважених колгоспників від 22 червня 1963 року, наданого Державним архівом Черкаської області 15 березня 2018 року за № 56-р/05-08, рішення правління колгоспу про наділ ОСОБА_10 земельною ділянкою 0,15 га було затверджене без змін.
Згідно з Актом від 15 червня 1963 року, складеним представником будівельної групи виробничого управління ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , була проведена розбивка фундаменту житлового будинку по типовому проекту №181-1. Згідно плану земельної ділянки, за рішенням загальних зборів колгоспників, затвердженим виконкомом Корсунь-Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 15 червня 1963 року, відведена площа під забудову будівлі за проектом № 181-1. Згідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, забудовнику ОСОБА_10 в с. Хирівка під забудову виділена земельна ділянка 0,15 гектар з фонду колгоспних земель. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Корсунь-Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 15 червня 1963 року. Строк початку та закінчення будівництва 1963 - 1965 роки. 
Згідно Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 , виданого 10 листопада 1962 року, ОСОБА_10 , на час отримання дозвільних документів на будівництво будинку, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_14 ).
На виділеній під забудову земельній ділянці ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (батьки позивача), перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, в період з 1963 року по 1965 рік збудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями.
Ці обставини також підтверджуються:
даними особистого рахунку № 179 погосподарської книги с. Хирівка за 1964-1965 роки, згідно якого головою господарства є ОСОБА_10 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_7 , жилий будинок збудовано в 1965 році, розмір земельної ділянки, що знаходиться в особистому користуванні господарства 0,30 га; 
даними особистого рахунку № НОМЕР_3 погосподарської книги с. Хирівка за 1967-1969 роки, згідно якого головою господарства є ОСОБА_10 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_7 , син ОСОБА_9 , жилий будинок збудовано в 1965 році, розмір земельної ділянки, що знаходиться в особистому користуванні господарства 0,30 га; 
даними технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виданого 26 жовтня 2015 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», згідно якого будинок збудовано в 1965 році.
Із довідки виконкому Зарічанської сільської ради № 39 від 25 січня 2016 року вбачається, що с. Хирівка була перейменована в с. Заріччя.
Відповідно до висновку судового експерта від 03 листопада 2015 року щодо відповідності забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам, за результатами проведення технічного обстеження садибного житлового будинку, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено: житловий будинок відповідає вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам.
ОСОБА_10 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Після смерті ОСОБА_10 головою колгоспного двору стала його дружина (мати позивача) ОСОБА_8 , що підтверджується, зокрема, даними особистого рахунку № НОМЕР_4 погосподарської книги с. Заріччя за 1971-1973 роки, згідно якого, головою господарства після смерті ОСОБА_10 стала ОСОБА_8 , жилий будинок збудовано в 1965 році, розмір земельної ділянки, що знаходиться в особистому користуванні господарства 0,30 га.
Рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Родина» Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 02 червня 1988 року було затверджено рішення правління про зміни в присадибних ділянках, протокол № 4 від 17 березня 1988 року, згідно якого до присадибної земельної ділянки ОСОБА_8 було додатково передано в постійне користування 0,05 га, а рішенням виконкому Зарічанської сільської ради № 7 від 26 лютого 1992 року ще 0,15 га, що підтверджується архівними витягами з вказаних рішень від 12 лютого 2016 року № 04-04/24, доданих до матеріалів справи. 
У подальшому виконавчий комітет Зарічанської сільської ради своїм рішенням від 22 грудня 1993 року № 47, вирішив: приватизувати землю згідно поданих заяв, зокрема, «…16. ОСОБА_8 - 0,60 га…».
Тобто, земельні ділянки, які перебували у користуванні ОСОБА_8 (загальною площею 0,60 га), були передані їй у приватну власність.
Зазначене також підтверджується даними особистого рахунку № НОМЕР_5 погосподарської книги с. Заріччя за 1996-2000 роки, згідно яких за господарством ОСОБА_8 рахується земельна ділянка 0,60 га.
Згідно рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської ради № 19 від 25 червня 1997 року затверджено найменування вулиць та нумерацію житлових будинків по населених пунктах, сільської ради, зокрема, по с. Заріччя: « ОСОБА_8 - АДРЕСА_1 ».
Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської ради № 47 від 22 грудня 1993 року, виданого архівним відділом Корсунь-Шевченківської РДА на заяву адвоката від 06 січня 2016 року, повідомлялося, що відомостей про ОСОБА_4 в рішенні Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 не виявлено.
Відповідно до наданого Зарічанською сільською радою витягу з рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року, сесія вирішила: 1. Затвердити технічну документацію по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 , розташовану в межах Зарічанської сільської ради. 1.1. Внести зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 а саме: «передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га розташовану в межах Зарічанської сільської ради.
Згідно з архівним витягом від 12 лютого 2016 року за № 04-04/21 архівний відділ Корсунь-Шевченківської РДА повідомляє, що рішення № 19-23 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок» у протоколах сесій Зарічанської сільської ради за 2005 рік не виявлено. 
В копіях технічної документації по видачі Державного акту на право приватної власності на землю для ведення особистого селянського господарства площею 0,8128 га гр. ОСОБА_4 , доданої до матеріалів справи, міститься витяг з рішення Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року, який за своїм змістом не відповідає змісту витягу з рішення сесії Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року, наданого Зарічанською сільською радою. Якщо в примірнику витягу з рішення № 19-23 від 12 липня 2005 року, наданого сільською радою вказано, що зміни щодо передачі земельної ділянки розміром 0,8128 га у власність ОСОБА_4 вносяться в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47, то у витягу з цього ж рішення № 19-23 від 12 липня 2005 року, який міститься в матеріалах технічної документації по видачі Державного акту, вказано, що такі зміни вже вносяться в рішення № 7 від 14 березня 1998 року.
Листом від 26 лютого 2016 року за № 04-04/27 архівний відділ Корсунь-Шевченківської РДА повідомив, що рішення Зарічанської сільської ради № 7 від 14 березня 1998 року не виявлено і у березні 1998 року сесія Зарічанської сільської ради взагалі не проводилася.
Відповідно до архівного витягу з рішення Зарічанської сільської ради № 22-3 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок», наданого архівним відділом Корсунь-Шевченківської РДА 12 лютого 2016 року за № 04-04/21, сесія Зарічанської сільської ради вирішила: « …60. Затвердити технічну документацію по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 розташовану в межах Зарічанської сільської ради. 60.1 Внести зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47, а саме: «передати безкоштовно у власність гр. ОСОБА_4 землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,8128 га розташовану в межах Зарічанської сільської ради».
Тобто, зазначеними пунктами вказаного рішення вносяться зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,8128 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, як було зазначено вище, згідно відповіді архівного відділу Корсунь-Шевченківської РДА в рішенні № 47 від 22 грудня 1993 року відомостей про ОСОБА_4 не виявлено. Цим рішенням були вирішені подані на виконком заяви від жителів с. Заріччя та с. Склименець по приватизації землі, зокрема, за АДРЕСА_2 значиться мати позивача (« ОСОБА_8 - 0,60 га»). 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У разі відкриття спадщинидо 01 січня 2004 року довирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чиннена час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час дії ЦК Української РСР, то положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлої. 

Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 

У статті 527 ЦК Української РСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. 

Згідно із частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). 

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі 
№ 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18) зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами,наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому законом порядку земельних ділянок під забудову тощо. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Погосподарська книга - це документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Метою ведення даного обліку є накопичення і систематизації відомостей по кожному домоволодінні щодо членів сім`ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. 

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки № 112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 
від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. 

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірнідомоволодіння та земельна ділянка рахувалися і рахуються згідно з даними погосподарських книг по Зарічанській сільській раді за померлою ОСОБА_8 , що проживала по АДРЕСА_1 . 

Установивши, що спадкодавцю ОСОБА_8 на день її смерті на праві приватної власності, зареєстрованому в установленому законом порядку, належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , а позивач єдиний із спадкоємців за законом прийняв спадщину в порядку статті 549 ЦК Української РСР, фактично вступивши в управління вказаним спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_7 права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів Верховного Суду також вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування що спірної земельної ділянки, оскільки за встановлених обставин, а саме за наявності двох редакцій рішення Зарічанської сільської ради № 19-23 від 12 липня 2005 року «Про уточнення площ приватизованих земельних ділянок», які за своїм змістом різняться щодо прийнятих радою рішень та несуть недостовірну інформацію щодо технічної документації, вони не можуть породжувати для сторін юридичних наслідків та підлягають визнанню в цій частині недійсними.

При цьому суди попередніх інстанцій правильно вважали, що рішення Зарічанської сільської ради № 22-3 від 12 липня 2005 року несе недостовірну інформацію в частині затвердження технічної документації та вносить зміни в рішення Зарічанської сільської ради від 22 грудня 1993 року № 47 щодо особи ОСОБА_4 , про яку в ньому раніше не зазначалося, а тому таке рішення також підлягає визнанню недійсним.

Крім цього, оскільки рішення Зарічанської сільської ради № 7 від 14 березня 1998 року «Про надання у приватну власність земельної (их) ділянки (ок) для ведення особистого селянського господарства», копія якого знаходиться в єдиному примірнику в технічній документації по підготовці державного акту ОСОБА_4 та за встановлених обставин взагалі не приймалося Зарічанською сільською радою з цього питання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним.

Ураховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 131866, виданий на ім`я ОСОБА_4 виданий на підставі недійсних рішень сільської ради, суди зробили обґрунтований висновок про визнання його недійсним. 
Водночас слід приймати до уваги, що земельна ділянка, на якій розміщено спірне спадкове домоволодіння, була виділена у встановленому законом порядку ще в 1963 році батькам позивача під забудову цього будинку, а на підставі рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської ради 22 грудня 1993 року № 47, земельна ділянка, яка перебувала у користуванні ОСОБА_8 (загальною площею 0,60 га), була передані їй у приватну власність.
У встановленому законом порядку вказана земельна ділянка у  ОСОБА_8  не вилучалась, її право власності за життя не припинялось.
Суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку доводам сторони відповідача про застосування строків позовної давності при вирішенні спору в частині вимог позивача про визнання недійсними рішень Зарічанської сільської ради та державного акту, правильно вказавши на те, що за встановлених обставин справи підстави для її застосування відсутні, оскільки позивач ОСОБА_7 про порушення своїх прав в цій частині дізнався саме при розгляді справи Корсунь-Шевченківським районним судом за його позовом про визнання права власності на спадковий будинок при зверненні 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 до суду з клопотанням про залучення її до участі у справі. 

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Разом із тим, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов