УХВАЛА

05 березня 2026 року 
м. Київ
справа №480/6307/25
адміністративне провадження №К/990/6762/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я., 
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №480/6307/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області №315437-24/18-20 від 04.09.2023 про визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 54829,73грн; 2) поновити строк звернення до суду з цим позовом.
12.08.2025 ухвалою Сумський окружний адміністративний суд: визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та поновив пропущений строк; прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі №480/6307/25.
Головне управління ДПС у Сумській області 22.08.2025 звернулося до суду з клопотанням про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з підстав пропуску позивачем строку, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.11.2025, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, задовольнив клопотання Головного управління ДПС у Сумській області та залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення у справі №480/6307/25.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 , 10.02.2026 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, а справу №480/6307/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Верховний Суд ухвалою від 17.02.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишив без руху з мотивів її невідповідності вимогам частини четвертої статті 330 КАС України, запропонувавши скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки касаційної скарги та надати документ про сплату судового збору в сумі 3328,00грн.
Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №480/6307/25 з підстав ненадання при зверненні до суду належних доказів, які б достовірно свідчили про скрутний матеріальний стан позивача.
Належним доказом у даному випадку, як зауважив Верховний Суд, може слугувати довідка з пенсійного органу за 2025 рік в сукупності з вже наданими скаржником відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за 2025 рік.
У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 офіційної електронної адреси та електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», копія ухвали від 17.02.2026 була направлена останньому в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» електронний документ (ухвала суду від 17.02.2026) доставлено в електронний кабінет ОСОБА_1 17.02.2026 о 20:10год.
На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» 20.02.2026 до Верховного Суду подано клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №480/6307/25. 
Мотивуючи своє клопотання позивач зазначає, що 17.11.2025 при відкритті касаційного провадження №К/990/44193/25 у справі №480/4369/25 Верховний Суд вже досліджував обставини за якими дохід ОСОБА_1 за 2025 рік не дає можливості сплатити судовий збір. Судом у справі №480/4369/25 зроблено висновок, що оскільки позивач надав суду докази, які підтверджують, що розмір судового збору за подання касаційної скарги в справі перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік з першого січня 2024 року по перше жовтня 2025 року, наявні достатні підстави для звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Наведене вище, на думку позивача, свідчить про наявність об`єктивних обставин, які є підставою для звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги і у справі №480/6307/25.
Оцінивши наведені позивачем у клопотанні про звільнення його від сплати судового збору доводи, поданому на виконання вимог ухвали від 17.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) : «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №3674-VІ «Про судовий збір». 
Статтею 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, які кореспондуються з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» єдиною підставою для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.
Наведені положення закону дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Суд враховує, що Закон України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» не містить вичерпного й чіткого визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя. 
Як зазначено вище, статтею 330 КАС України передбачено обов`язок особи, яка подає касаційну скаргу, щодо одночасного надання документа про сплату судового збору.
Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява №73547/01).
З огляду на зазначене вище, Верховний Суд зазначає, що позивачем, як і при зверненні до суду з касаційною скаргою, так і під час усунення недоліків на виконання вимог ухвали від 17.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху, не надано належних доказів, які б достовірно свідчили про його скрутний матеріальний стан, а з наданих скаржником документів не можливо достовірно встановити повну інформацію, яка у повній мірі відображає розмір річного доходу ОСОБА_1 , зокрема, наявність або відсутність пенсійних виплат отриманих ним у 2025 році, в контексті дотримання вимог пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір». 
Верховний Суд повторно роз`яснює скаржнику, що у даному випадку належним доказом може слугувати довідка з пенсійного органу за 2025 рік в сукупності із вже наданими скаржником відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за 2025 рік.
Посилання позивача на ухвалу Верховного Суду від 17.11.2025 у справі №480/4369/25 (касаційне провадження №К/990/44193/25), якою його було звільнено від сплати судового збору, не приймається судом до уваги. Вказане судове рішення ухвалене з урахуванням фактичних обставин саме тієї справи та на підставі доказів, поданих скаржником у межах відповідного судового провадження.
Водночас наведені висновки суду не мають преюдиційного характеру для вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору в іншій справі, оскільки відповідно до процесуального закону суд оцінює доводи та докази в кожній конкретній справі самостійно та з урахуванням обставин, встановлених саме у межах відповідного провадження.
Крім того, майновий стан особи є оціночною категорією, яка підлягає встановленню судом у кожному конкретному випадку на підставі належних і допустимих доказів, що відображають фактичний фінансовий стан скаржника на момент звернення до суду. Саме тому посилання на судове рішення, ухвалене за інших фактичних обставин, не звільняє скаржника від обов`язку довести наявність підстав для звільнення від сплати судового збору у цій справі.
За таких обставин саме по собі посилання позивача на ухвалу Верховного Суду, постановлену в іншій справі, не може вважатися достатньою підставою для звільнення його від сплати судового збору у справі №480/6307/25.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить - один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01.01.2026 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3328,00грн.
Отже, судовий збір, який скаржник повинен сплатити при поданні касаційної скарги, становить: 3328,00грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Код банку отримувача - 899998
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Призначення платежу - *;101;22030102 (код класифікації доходів) ___________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Порядок поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано статтею 121 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 121 цього ж Кодексу встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.
З урахуванням наведеного вище, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги, які слугували підставою для залишення її без руху та надання ОСОБА_1 додаткового часу для сплати судового збору в розмірі 3328,00грн та надання до суду доказів про таку сплату.
Суд уважає за доцільне продовжити скаржнику процесуальний строк для усунення виявлених недоліків на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.
Керуючись статтями 121, 169, 248, 332, 359 КАС України, Суд - 
у х в а л и в:
Продовжити ОСОБА_1 строк для виконання вимог ухвали від 17.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху (з направленням копії вказаного судового рішення скаржнику) на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- надання документа про сплату судового збору в розмірі 3328,00грн за подання касаційної скарги у цій справі.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді І.Я. Олендер
І.А. Гончарова
Р.Ф. Ханова