ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 904/1820/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Дніпровської міської ради - Риженко М. С.,
Департаменту адміністративних послуг
та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - не з`явився,
Державного реєстратора відділу реєстрації 
майнових прав Департаменту адміністративних
послуг та дозвільних процедур Дніпровської
міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича - не з`явився,
Релігійної організації «Релігійна громада мучениць
Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії 
Дніпропетровської Єпархії Української Православної
Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» - Рибіної І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпровської міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 (у складі колегії суддів: Чередко А. Є. (головуючий), Іванов О. Г., Мороз В. Ф.) 
у справі № 904/1820/24
за позовом Дніпровської міської ради
до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича, Релігійної організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі»
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - Департамент), Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича (далі - Державний реєстратор), Релігійної організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» (далі - Релігійна громада) про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державним реєстратором було безпідставно (з порушенням положень статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими описову частину об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної власності за адресою: вул. Марії Лисиченко, 2Д, м. Дніпро, доповнено тимчасовими спорудами. Позивач вважає, що зазначені незаконні зміни, які було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905, порушують його права як власника земельної ділянки.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905. Здійснено розподіл судових витрат.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 скасовано, справу № 904/1820/24 передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
За результатами нового розгляду постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 у справі № 904/1820/24 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у листопаді 2025 року Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 скасувати, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 залишити в силі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 904/1820/24 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.01.2026.
Релігійна громада у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Департамент у судове засідання свого представника не направив.
Державний реєстратор у судове засідання не з`явився та свого представника не направив.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, а також те, що зазначені учасники справи не зверталось до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності Державного реєстратора та його представника, а також представника Департаменту.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Дніпровської міської ради та Релігійної громади, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 07.10.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012, ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2012 та ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 у справі № 16/5005/17151/2011 за Релігійною громадою зареєстровано право власності на будівлю храму (без введення в експлуатацію) по вул. Героїв Громадянської війни 2Д у м. Дніпропетровську загальною площею 301,05 кв. м, яка складається з основної площі 265,39 кв. м, допоміжної площі 30,96 кв. м та площі літніх приміщень 4,70 кв. м.
Відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 у справі № 16/5005/17151/2011 визнано за Релігійною громадою право власності на будівлю храму, розташовану по вул. Героїв Громадянської війни, 2Д у м. Дніпропетровську.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2012 у справі № 16/5005/17151/2011 роз`яснено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 таким чином: згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 у справі № 16/5005/17151/2011 за Релігійною громадою право власності на будівлю храму по вул. Героїв Громадянської війни, 2-д у м. Дніпропетровську визнано без введення в експлуатацію. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 у справі № 16/5005/17151/2011 роз`яснено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 у справі № 16/5005/17151/2011 таким чином: рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 у справі № 16/5005/17151/2011 за Релігійною громадою визнано право власності на будівлю храму по вул. Героїв Громадянської війни, 2-д у м. Дніпропетровську , загальною площею 301,05 кв. м, яка складається з основної площі 265,39 кв. м, допоміжної площі 30,96 кв. м та площі літніх приміщень 4,70 кв. м, без введення в експлуатацію. 
Відповідно до наявного в архівних складових Державного реєстру речових прав на нерухоме майно технічного паспорту, виготовленого ФОП Дьяконовою О. Б., станом на 20.02.2015 на території будівлі храму розміщені: церква літ. А-1 або літ. А-2 (вказана інформація зазначена з розбіжностями) з навісом а1 - 2003 року побудови, сторожка літ. Б -2003 року побудови, огорожа (цегла, сітка рабиця, ворота, хвіртка), замощення І, II (тротуарна плитка, щебневе покриття), зливна яма з/я.
Рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження; передано Релігійній громаді у постійне користування земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 1,9837 га (кадастровий номер 1210100000:01:550:0010) по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2Д за рахунок земель, ненаданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).
При перевірці відомостей, що зберігаються у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Дніпровської міської ради було встановлено, що на підставі рішення Державного реєстратора про виправлення технічної помилки від 10.08.2023 № 68814905, прийнятого за результатами розгляду заяви Релігійної громади про виправлення технічної помилки відомостей у Державному реєстрі прав від 10.08.2023 № 56576403 (з додатками: технічний паспорт, виготовлений 09.08.2023 ФОП Пазій О. Л.; акт обстеження від 08.08.2023 № 08.08.23/1, виготовлений ФОП Пазій О. Л.), до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни у описову частину об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Марії Лисиченко, 2Д, м. Дніпро, а саме заначено такий опис об`єкта: будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний, павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові)-И,К,Л, вбиральня (тимчасова) З, № 1-11,І,III,II-споруди.
Згідно з актом обстеження від 08.08.2023 № 08.08.23/1 (доданим Релігійною громадою до заяви про виправлення технічної помилки відомостей), складеним інженером з інвентаризації нерухомого майна Пазієм О. Л. (сертифіката AE № 004476), останнім при проведенні поточної технічної інвентаризації за адресою: вул. Марії Лисиченко, 2Д, м. Дніпро, встановлено, що на земельній ділянці за зазначеною адресою з легких будівельних матеріалів (металеві конструкції, OSB, професійний лист), без фундаменту побудовано: сторожка літ. Б, церковна лавка літ. В, торгівельний павільйон літ. Г, недільна школа літ. Д, господарська будівля літ. Е, майстерня літ. Ж, навіс літ. И, навіс літ. К, навіс літ. Л, вбиральня літ. З, що не підлягають узаконенню та введенню в експлуатацію на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07.06.2017 № 406.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905, Дніпровська міська рада обґрунтувала їх незаконним (у супереч положенням статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») внесенням Державним реєстратором, на підставі оспорюваного рішення, змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в описову частину об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, що порушує її права як власника цієї земельної ділянки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що державна реєстрація права власності на спірне майно була здійснена за відсутності документів, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що зареєстровані споруди є тимчасовими, а тому в силу положень статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд першої інстанції зазначив, що оскільки зареєстроване спірне майно (тимчасові споруди) розміщено на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності, така реєстрація призводить до порушення прав територіальної громади як власника цієї земельної ділянки. 
Повторно переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, після скасування Верховним Суду постанови апеляційного суду від 22.01.2025, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не надано доказів існування предмета позову та не доведено порушення, невизнання або оспорення відповідачами права або законного інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду з відповідним позовом.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, предметом касаційного оскарження у справі, що розглядається, є постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
У поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, Дніпровська міська рада послалась на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», а також частини 1 статті 14 ГПК України.
При цьому, скаржник у касаційній скарзі зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не враховано, що предметом спору у цій справі є саме рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905, а не здійснена на підставі нього державна реєстрація.
Також, Дніпровська міська рада у поданій касаційній скарзі зазначає про необґрунтоване відхилення судом апеляційної інстанції її клопотання про зупинення апеляційного провадження до закінчення розгляду Верховним Судом справи № 160/26550/23.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.
Скасувавши рішення суду першої інстанції та розглядаючи позовні вимоги Дніпровської міської ради після скасування Верховним Судом постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025, суд апеляційної інстанції встановив, що після внесення запису в описову частину об`єкту нерухомого майна - будівлі храму з реєстраційним номером 768017712101, що розташована по вул. Лисиченко Марії, 2 Д у м. Дніпро, на підставі рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905, цей Державний реєстратор зазначені відомості змінив, видаливши із запису «опис об`єкта» зазначені додаткові відомості про тимчасові споруди. З урахуванням цієї обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права Дніпровської міської ради та про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
При цьому суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання Дніпровської міської ради про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Релігійної громади на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 до закінчення розгляду Верховним Судом справи № 160/26550/23, предметом розгляду в якій є вимоги Релігійної громади про визнання протиправними дій Державного реєстратора щодо видалення запису про доповнення «опису об`єкта» з вказівкою на тимчасові споруди, внесеного останнім до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення від 10.08.2023 № 68814905.
Відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання Дніпровської міської ради, суд апеляційної інстанції вказав про можливість встановлення всіх обставин, які є предметом судового розгляду у справі № 904/1820/24, що розглядається, самостійно.
Разом з тим такі обставини судом апеляційної інстанції не було встановлено, а тому висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради є передчасними з огляду на наступне.
Згідно із частинами 1, 2 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.
У постановах від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказала, що правом на звернення до суду за захистом наділені особи у разі порушення, невизнання або оспорювання саме їх прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
У позовній заяві позивач оскаржує рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905, прийняте останнім за результатами розгляду заяви Релігійної громади про виправлення технічної помилки від 10.08.2023 № 56576403, на підставі якого Державним реєстратором було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими описову частину об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної власності за адресою: вул. Марії Лисиченко, 2Д, м. Дніпро, доповнено тимчасовими спорудами. 
При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на земельну ділянку, на якій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано такі тимчасові споруди.
Відповідно до частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 5 зазначеного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
У справі № 904/1820/24, що розглядається, встановлено, що об`єкти, вказівкою на які доповнено запис про «опис об`єкта» нерухомого майна за адресою: вул. Марії Лисиченко, 2Д, м. Дніпро, за заявою Релігійної громади про виправлення технічної помилки від 10.08.2023 № 56576403, є тимчасовими спорудами.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц).
Разом із тим у практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18(914/608/20)). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та інші).
Отже, державна реєстрація, здійснена на підставі рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905, права приватної власності Релігійної громади на тимчасові об`єкти, вказівкою на які доповнено запис про «опис об`єкта» нерухомого майна за адресою: вул. Марії Лисиченко, 2Д, м. Дніпро, як на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ними права власності на таке майно.
Як зазначає Дніпровська міська рада, відповідний запис (про доповнення «опису об`єкта» нерухомого майна) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно створюють для позивача перешкоди у реалізації ним прав власника земельної ділянки, на якій таке майно розташоване, оскільки відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.
Абзацами 2 та 4 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
За змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Таким чином наведеною вище нормою закону допускається такий спосіб судового захисту порушених прав та інтересів особи як скасування рішення державного реєстратора.
Така позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22 та Верховним Судом у постанові від 29.07.2025 у справі № 914/3180/23.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).
За поясненнями Державного реєстратора у справі, що розглядається, ним на власний розсуд було вчинено дію по виправленню технічної помилки щодо внесеного ним до запису про «опис об`єкта» нерухомого майна доповнення про тимчасові споруди.
Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.
У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 7 статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку.
Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення.
За приписами частини 5 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, скасування рішень державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).
Одночасно із пояснень Дніпровської міської ради вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2024, залишеним без змін постановою третього апеляційного адміністративного суду від 12.06.2024, у справі № 160/26550/23 визнано протиправними дії Державного реєстратора щодо видалення запису відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 14.08.2023 № 342636551, внесеного на підставі заяви Релігійної громада від 10.08.2023 № 56576403; зобов`язано Державного реєстратора поновити запис про опис/додаткові відомості об`єкту нерухомості - будівлі храму з реєстраційним номером 768017712101, який розташований за адресою: вул. Лисиченко Марії, 2Д, м. Дніпро, а саме: загальна «площа (кв. м): 301.1, Опис: будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) 3, № 1-11, І, III, II - споруди, внесений на підставі заяви Релігійної громада від 10.08.2023 № 56576403.
Ураховуючи наведене, при розгляді апеляційної скарги Релігійної громади у справі № 904/1820/24, що розглядається, суду апеляційної інстанції необхідно було встановити обставини вилучення Державним реєстратором із запису про «опис об`єкта» внесених на підставі рішення Державного реєстратора від 10.08.2023 № 68814905 відомостей про тимчасові споруди, державна реєстрація яких не передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; порядок вчинення Державним реєстратором таких дій (в загальному порядку реєстрації речових прав чи в порядку виправлення технічної помилки) та відповідність таких дій Державного реєстратора положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; обставини виконання/невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі № 160/26550/23 (яким зобов`язано Державного реєстратора поновити запис про опис/додаткові відомості об`єкту нерухомості - будівлі храму з реєстраційним номером 768017712101, який розташований за адресою: вул. Лисиченко Марії, 2Д, м. Дніпро, внесений на підставі заяви Релігійної громада від 10.08.2023 № 56576403), тобто поновлення/непоновлення запису, який було вчинено Державним реєстратором на підставі оспорюваного рішення від 10.08.2023 № 68814905. 
Загальними вимогами процесуального законодавства визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Оскільки наведеним вимогам оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає, її не можна визнати законною і обґрунтованою.
Вищевказане свідчить про порушення судом апеляційної інстанції наведених норм процесуального права, які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України).
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 ГПК України).
З огляду на те, що для вирішення спору по суті необхідно встановити наведені вище обставини та надати оцінку доказам, враховуючи положення пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга Дніпровської міської ради підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції- скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити наведені вище обставини, надати правову оцінку встановленим обставинам та обставинам надання Дніпровською міською радою у постійне користування Релігійній громаді земельної ділянки площею 1,9837 га (кадастровий номер 1210100000:01:550:0010) по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2Д, а також обставинам фактичного розміщення та внесення/видалення запису про тимчасові споруди в «опис об`єкта» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та з урахуванням встановлених обставин перевірити доводи Дніпровської міської ради про порушення її прав внаслідок прийняття Державним реєстратором рішення від 10.08.2023 № 68814905 та його існування.
Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).
За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково. 
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі № 904/1820/24 скасувати.
3. Справу № 904/1820/24 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко