ф
УХВАЛА
06 березня 2026 року 
м. Київ
справа №160/20691/24
адміністративне провадження №Зі/990/42/26
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Желєзного І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. від участі у розгляді справи № 160/20691/24 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяни Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної та матеріальної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів ВП№НОМЕР_1 від 24 липня 2024 року;
- притягти до відповідальності за незаконні дії приватного виконавця Лисенко Ю. О.;
- притягти до відповідальності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т. М.;
- направити ухвалу до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату з приводу позбавлення ліцензії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Т. М. за грубі порушення;
- за неправомірні дії, нанесення моральних та матеріальних збитків стягнути на його користь з приватного виконавця Лисенко Ю. О. кошти в розмірі 364 270,42 грн;
- за неправомірні дії, нанесення моральних та матеріальних збитків стягнути на його користь з приватного нотаріуса Гончаренко Т. М. кошти в розмірі 364 270,42 грн;
- за неправомірні дії, нанесення моральних та матеріальних збитків, незаконне блокування пенсійного рахунку та списання з нього коштів стягнути на його користь з АО "Державний ощадний банк України" кошти в розмірі 364 270,42 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 закрито. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24 повернуто скаржнику. 
13 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 160/20691/24.
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24; визнано неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі №160/20691/24; касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 160/20691/24 залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали, а саме, шляхом: - подання до суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами; - уточненої касаційної скарги із зазначенням вимог до суду касаційної інстанції; - документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.
03 березня 2026 року до Суду надійшла заява ОСОБА_1 року про поновлення та продовження процесуальних строків.
Також 03 березня 2026 року до Суду надійшла заява скаржника про перегляд судової справи №160/20691/24, у якій позивач просить долучити дану заяву до матеріалів справи та скасувати незаконне рішення по справі 160/20691/24 та призначити нову колегію суддів та новий розгляд справи так як судді, які не знають Законів України, рішень Верховного Суду та не спроможні їх застосовувати під час розгляду справ, не повинні перебувати на даних посадах ти паче приймати відповідні рішення.
У вказаній заяві скаржник, серед іншого, зазначає: «Колегією суддів по даній справі було грубо проігноровано вимоги статей 160 та 167 КАС України. Відповідно до чинного законодавства повідомлення, ухвала, рішення вважається врученим з дня проставлення на поштовому повідомленні відмітки про вручення. Відповідно до вимог частини 3, 5, 6 статті 272 КАС України, колегією суддів було проігноровано вимоги даної статті. В разі якщо ви будете посилатися на електронний кабінет, то я не маю його. Тож виходячи з вищенаведених фактів, якщо я не отримав копію ухвали про залишення моєї касаційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків касаційної скарги, а саме сплатити судовий збір від якого звільнені учасники бойових дій відповідно до Закону України та рішення Верховного Суду України, вважаю незаконним. Вами додатково повідомлено в листі що Верховний Суд ухвалою від 22.10.2025 року повернув мою касаційну скаргу з роз`ясненнями. Тож повідомляю Вас, що жодного документа я не отримав, і це є завідомо неправдива інформація яка передбачає кримінальну відповідальність. Тож ухвала яка винесене з порушенням чинного законодавства є не законною та підлягає скасуванню, а судді винні в недотриманні чинного законодавства мають бути притягнені до відповідальності.». 
На підставі аналізу змісту цієї заяви (про перегляд судової справи №160/20691/24) Суд установив, що її мотивувальна та прохальні частини свідчать про заявлення скаржником відводу суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколову В. М., Єресько Л. О., Загороднюку А. Г. від участі у розгляді справи № 160/20691/24.
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2026 року заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. визнано необґрунтованою та на підставі положень частини 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяву про відвід передано на розгляд судді, який не входить до складу суду у цій справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. у справі № 160/20691/24 передано для вирішення судді Желєзному І. В.
Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу суддів Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. у справі № 160/20691/24, Суд виходить з такого.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справи "Білуха проти України", заява № 33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
У поданій заяві ОСОБА_1 не наводить обставин, із якими закон пов`язує можливість відведення суддів від розгляду справи, а також таких, що могли б свідчити прямо чи опосередковано про упередженість або необ`єктивність суддів під час розгляду справи №160/20691/24.
Доводи заявника зводяться до незгоди з ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без руху.
Проте, згідно з положеннями частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Отже, такі доводи заявника не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу та не можуть свідчити про необ`єктивність колегії суддів під час розгляду цієї справи.
У той же час Верховний Суд наголошує, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Проаналізувавши доводи, наведені позивачем у заяві про відвід суддів Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., Суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не містить будь-яких об`єктивних доказів та доводів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності цих суддів, зокрема таких, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддів як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію".
У зв`язку з наведеним вище, підстави для задоволення заяви про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. у справі № 160/20691/24 відсутні.
Керуючись статтями 36, 40, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г. від участі у розгляді справи № 160/20691/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Желєзний