ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 565/308/24
провадження № 61-15635св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Коломієць Г. В., Осіяна О. М., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом),  ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», від імені якого діє філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Полюхович Оксана Іванівна, та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Шмайхель Анатолій Казмирович, на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року у складі судді Зейкана І. Ю. та постанову Рівненського апеляційного суду 
від 11 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., 
Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.
Зміст позовних вимог, зустрічних позовних вимог та їх обґрунтування 
1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - АТ «НАЕК «Енергоатом», від імені якого діє філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС», про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації.
2. На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, що 07 липня 2008 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01 червня 2022 року у справі № 565/458/22, яке набрало законної сили 04 липня 2022 року. У шлюбі у них народилося двоє спільних дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. У 2010 році вони запланували збудувати власний будинок, де могли б проживати сім`єю, у зв`язку із чим почали вивчати та обговорювати питання будівництва такого спільного майна на землі їхніх батьків. З огляду на їх бажання, щоб діти могли здобути освіту саме в м. Вараш Рівненської області, було прийнято рішення здійснювати будівництво будинку на земельній ділянці батьків ОСОБА_2 , яка оформлена на його батька ОСОБА_3 .
4. З метою виділення окремої земельної ділянки для будівництва житлового будинку подружжю у січні 2010 року ОСОБА_3 розділив належну йому земельну ділянку на дві: площею 0,1 га (кадастровий № 5610700000:01:009:0059) та 0,08 га (кадастровий № 5610700000:01:009:0097), визначивши відповідне цільове призначення кожної земельної ділянки. Спірний будинок побудовано ними на земельній ділянці площею 0,08 га, а на земельній ділянці площею 0,1 га розташований раніше побудований будинок ОСОБА_3 та господарська споруда (житловий будинок АДРЕСА_1 ), де він та його дружина проживають. 
5. Посилалася на те, що будинок будувався ними за рахунок спільних грошових та трудових затрат подружжя. Водночас, право власності на спірний будинок оформлено на ім`я ОСОБА_3 , батька ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2013 року. Вартість житлового будинку вона оцінює орієнтовно в сумі 4 млн грн. 
6. Крім того, у період шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім`ї на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 квітня 2019 року ними було набуто трикімнатну квартиру загальною площею 106,3 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_2 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_2 . 
7. Також в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя у 2011 році ними було придбано автомобіль марки Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який зареєстровано на ім`я відповідача 
ОСОБА_2 08 листопада 2011 року та який перебуває у його фактичному користуванні.
8. Ще одним об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 42,7 кв. м. Зауважувала, що квартира оформлена на ім`я відповідача ОСОБА_2 відповідно до угоди від 08 червня 2022 року, а тому є такою, що набута у період шлюбу. Реєстрація права власності відбулась після винесення рішення суду про розірвання шлюбу між подружжям, але до набрання ним законної сили. Особистих коштів для придбання такого майна відповідач не мав.
9. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею:
- право особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі загальною площею 106,3 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_2 , та на 1/2 частку в квартирі загальною площею 
42,7 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_3 ; 
- у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частку вартості спільного транспортного засобу марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 275 000,00 грн;
- стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості вкладень в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 в сумі 2 000 000,00 грн.
10. У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - АТ «НАЕК «Енергоатом», від імені якого діє філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС», про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації. 
11. На обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_2 зазначав, що спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_5 була придбана ним на підставі договору з ДП «НАЕК «Енергоатом». 22 квітня 2019 року він уклав договір безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-1907969 з ДП НАЕК «Енергоатом» в розмірі 
1 376 036, 40 грн строком на 17 років (204 місяці) та передав в іпотеку зазначену квартиру. Погашення вказаної позики здійснювалося за рахунок його заробітної плати та подарованої йому квартири 
АДРЕСА_6 . У період шлюбу за рахунок його заробітної плати було погашено 191 293,34 грн, у зв`язку з чим частка позивачки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру відповідно до розміру внеску еквівалентна сумі 95 646,67 грн (191 293,34: 2).
12. Крім того, квартира АДРЕСА_3 є його особистою приватною власністю, з огляду на те, що була набута ним у власність у період відсутності фактичних шлюбних відносин, що встановлено у рішенні суду про розірвання шлюбу. Зокрема, шлюбні відносини між ними були припинені 01 червня 2022 року, а право власності на зазначену квартиру набуто ним на підставі угоди від 08 червня 2022 року про заміну сторони договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13 липня 2021 року, однією із сторін якої був його батько ОСОБА_3 .
13. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд:
- визнати спільною сумісною власністю квартиру загальною площею 
106,3 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_2 , та легковий автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як набуті у період шлюбу;
- визнати його особистою приватною власністю частку у квартирі за адресою: кв. АДРЕСА_2 , відповідно до розміру внеску в сумі 565 084,60 грн;
- стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію відповідно до розміру внеску в сумі 95 646,67 грн замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_2 ;
- зобов`язати його погашати позику відповідно до договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, укладеного з 
ДП «НАЕК «Енергоатом» в розмірі 619 658, 46 грн, самостійно, набувши після погашення позики особисте приватне право власності на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, виділити у приватну власність ОСОБА_1 легковий автомобіль Nissan Qashqai, 
2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 550 000,00 грн;
- у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, стягнути з 
ОСОБА_1 на його користь 1/2 вартості легкового автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 275 000,00 грн.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
14. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації і позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації задоволено частково.
14.1. Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Nissan Qashqai, номер шасі НОМЕР_2 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
14.2. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, фіолетового кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
14.3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Nissan, моделі Qashqai, номер шасі НОМЕР_2 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 
275 000 грн 00 коп.
14.4. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі загальною площею 106,3 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_2 , та на 1/2 частку у квартирі загальною площею 42,7 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_3 .
14.5. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі загальною площею 
106,3 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_2 , та на 1/2 частку в квартирі загальною площею 42,7 кв. м за адресою: кв. АДРЕСА_3 . 
14.6. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути АТ «НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829,23 грн на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року.
14.7. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути АТ «НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829,23 грн, з якої виключити внесену ним суму позики за період 
з 01 березня 2024 року до дня набрання цим рішенням законної сили, на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року.
14.8. У задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
15. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні автомобіль та квартири придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період шлюбу, а тому належать їм на підставі спільної сумісної власності. Визначаючи порядок поділу спільного сумісного майна подружжя, яке є неподільним, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 та зареєстрований за ним, про наявність у нього іншого транспортного засобу, на відміну від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не повідомляв, а тому автомобіль підлягає виділу у власність йому із стягненням грошової компенсації.
16. Спірні квартири суд вважав такими, що підлягають поділу між сторонами у рівних частинах, визначивши право власності за кожним з них на 1/2 ідеальної частки. Підстав для зменшення або збільшення розміру частки на користь кожного з подружжя не встановлено.
17. Кошти за укладеним під час шлюбу договором безвідсоткової цільової позики сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири під час перебування у шлюбі, належність зазначеного нерухомого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя сторонами не оспорюється, що є підставою для визнання спільними боргових зобов`язань сторін спору за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року у сумі 619 658,46 грн, тобто у межах заявлених позивних вимог.
18. Водночас, подані позивачкою докази належності спірного житлового будинку, загальною площею 137,2 кв. м по АДРЕСА_4 до спільної сумісної власності подружжя суд вважав недостатніми. Крім того, до суду не подано жодного доказу на підтвердження вартості спірного майна.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції
19. Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шмайхеля А. К. задоволено частково.
20. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
21. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року скасовано в частині:
- визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_2 ;
- визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_2 ;
- відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання його особистою приватною власністю частку у квартирі АДРЕСА_2 , та ухвалено у цій частині нове судове рішення.
22. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності у спільному майні подружжя задоволено.
23. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 86,1 % у квартирі АДРЕСА_2 .
24. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право на 6,95 % в квартирі АДРЕСА_2 .
25. А всього визнано за ОСОБА_2 право власності у квартирі  
АДРЕСА_2 , на 93,05 %.
26. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 6,95 % в квартирі АДРЕСА_2 .
27. Скасовано рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року в частині:
- зобов`язання ОСОБА_1 повернути АТ «НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829,23 грн на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року;
- зобов`язання ОСОБА_2 повернути АТ «НАЕК «Енергоатом» частину позики у сумі 309 829,23 грн, з якої виключити внесену ним суму позики за період 
з 01 березня 2024 року до дня набрання цим рішенням законної сили, на умовах, передбачених договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року.
28. Залишено без змін рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року в частині:
- поділу квартири АДРЕСА_8 , та визнання права власності на 1/2 частину цієї квартири за ОСОБА_1 і 1/2 частину цієї квартири за ОСОБА_2 ;
- виділення у власність ОСОБА_2 автомобіля марки Nissan Qashqai, номер шасі НОМЕР_2 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на цей автомобіль та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації взамін належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Nissan Qashqai, номер шасі НОМЕР_2 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 275 000,00 грн;
- відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості вкладень в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 сумі 2 000 000,00 грн.
29. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не урахував, що 93,05 % частки у квартирі АДРЕСА_2 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки позика у цій частині отримана на купівлю квартири, погашалася з його особистих коштів (продаж подарованої йому квартири та сплачені кошти після розірвання шлюбу). Відповідно 13,09 % у зазначеній квартирі - це частка, що складає спільну сумісну власність подружжя і підлягає поділу у рівних частинах по 6,95 %. Порядок повернення суми позики визначається договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, стороною якого не є ОСОБА_1 , а тому у неї не може виникнути зобов`язань за таким договором.
30. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя та порядку його поділу між ними.
Узагальнені доводи касаційних скарг
31. 12 грудня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Полюхович О. І., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить суд скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року повністю, а також рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року скасувати в частині відмови у задоволені її позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості вкладень в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 в сумі 2 000 000,00 грн. У решті рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року залишити без змін.
32. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також посилається на те, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
33. На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції, визнавши квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, помилково вважав, що частково вона набута за особисті кошти ОСОБА_2 . Суд не врахував, що на момент набуття права власності на таку квартиру джерелом походження коштів були спільні зобов`язання подружжя по позиці. Між тим, сама по собі обставина погашення такої позики за рахунок особистої квартири ОСОБА_2 та особистої заробітної плати ОСОБА_2 , набутої після розірвання шлюбу, не вливає на придбання цієї квартир під час шлюбу, а лише є джерелом формування коштів для погашення позики.
34.  ОСОБА_2 не оспорював рішення суду першої інстанції в частині поділу спільних зобов`язань по кредиту, а тому суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанцій в цій частині. Натомість вона у відзиві на зустрічну позовну заяву акцентувала увагу, що бажає приймати участь в погашенні зобов`язань по договору позики в спосіб здійснення компенсації на користь ОСОБА_2 половини від суми заборгованості, яка станом на 01 березня 2024 року складає 619 658,46 грн, що в свою чергу не призведе до втручання у правовідносини по укладеному договору позики між працівником та роботодавцем.
35. Також вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на її користь грошової компенсації вартості вкладень у будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 . Вважає, що факт будівництва зазначеного будинку за спільні кошти подружжя, спільною фізичною працею та в інтересах сім`ї підтверджений показами свідка, а також фотокартками спільного будівництва будинку, що помилково не були враховані судами.
36. 17 грудня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат 
Шмайхель А. К., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області 
від 24 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду 
від 11 листопада 2025 року в частині поділу квартири 
АДРЕСА_8 , та визнання права власності на 1/2 частину цієї квартири за 
ОСОБА_1 , передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
37. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 335/6544/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
38. Касаційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки його доводам щодо безоплатності угоди від 08 червня 2022 року про заміну сторони договору купівлі-продажу майнових прав №5/2-ВДК-МП від 13 липня 2021 року. Доказів придбання квартири АДРЕСА_8 , в інтересах сім`ї, як і доказів внесення позивачкою будь-яких коштів на її придбання, до матеріалів справи не надано.
39. Вважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення частини шостої статті 57 СК України, з огляду на те, що набуття права власності на зазначену вище квартиру відбулось у період фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, що було встановлено судовим рішенням.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
40. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Полюхович О. І., залишено без руху для усунення недоліків.
41. Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 565/308/24 за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Шмайхель А. К., на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Шмайхель А. К., про зупинення дії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 
2025 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 
2025 року.
42. Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 565/308/24 за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Полюхович О. І., на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року.
43. 13 січня 2026 року матеріали цивільної справи № 565/308/24 надійшли до Верховного Суду.
44. Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий міст відзивів на касаційні скарги
45. 15 січня 2026 року АТ «НАЕК «Енергоатом», від імені якого діє філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС», через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні, а постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
46. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не є працівником філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом», не є стороною по договору безвідсоткової цільової позики на придбання житла від 22 квітня 2019 року за № 45-122-08-19-07969. Відсутні підстави для зміни умов зазначеного договору, оскільки позика надавалась на умовах повернення і забезпеченості. Відповідно до пункту 43.1 договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 
2019 року повернення позики позичальником здійснюється щомісячно рівними частками шляхом утримань iз заробітної плати позичальника.
47. 16 січня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Полюхович О. І., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_2 , у якому просить залишити його касаційну скаргу без задоволення.
48. На обґрунтування доводів відзиву ОСОБА_1 посилається на те, що сама по собі обставина окремого проживання колишнього подружжям певний час до розірвання шлюбу (орієнтовно два місяці) не вказує на обставину набуття спірної квартири за особисті кошти одного з подружжя, а саме ОСОБА_2 . Зауважує, що ініціатором шлюборозлучного процесу був саме позивач.
49. Крім того, суду не надано жодних доказів несплати новим покупцем - ОСОБА_2 на користь первісного покупця - ОСОБА_3 коштів в сумі 
384 300,00 грн на підставі угоди від 08 червня 2022 року (жодних угод між цими особами про безоплатну передачу майна не укладено та до суду не надано).
Фактичні обставини справи, встановлені судами
50.  ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2008 року. Рішенням Кузнецовського міського суду від 01 червня 2022 року у справі № 565/458/22 шлюб між сторонами справи розірвано. Рішення набрало законної сили законної сили 04 липня 2022 року.
51. Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 підтверджується, що за 
ОСОБА_2 08 листопада 2011 року зареєстрований на праві власності автомобіль марки Nissan Qashqai, номер шасі НОМЕР_2 , 2011 року випуску, фіолетового кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
52. 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 , як покупець, та ДП «НАЕК «Енергоатом», як продавець, уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 106,3 кв. м. Договір укладався за згодою дружини покупця ОСОБА_7 . Продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 1 376 036,40 грн. 
53. 07 травня 2019 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 .
54. Згідно з договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, позикодавець ДП «НАЕК «Енергоатом» надало позичальнику ОСОБА_2 цільову позику у розмірі 1 376 036, 40 грн для придбання трикімнатної квартири у АДРЕСА_9 , а позичальник зобов`язався використати цю позику за цільовим призначенням і повернути рівними частинами, шляхом утримань з його заробітної плати відповідних сум, починаючи з травня 2019 року і до квітня 2036 року.
55. Копією нотаріально завіреної заяви представника ДП «НАЕК «Енергоатом» від 07 травня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 розрахувався з 
ДП «НАЕК «Енергоатом» за договором купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2019 року, перерахувавши усю суму цільової позики на рахунок продавця.
56. 19 липня 2019 року ОСОБА_2 для забезпечення виконання умов договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 
2019 року, передав в іпотеку ДП «НАЕК «Енергоатом» квартиру АДРЕСА_2 .
57. З договору купівлі-продажу квартири від 14 травня 2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 499, вбачається, що ОСОБА_2 , як продавець, передав, а ДП «НАЕК «Енергоатом», як покупець, прийняло у власність квартиру АДРЕСА_6 . У пункті 2 цього договору зазначено, що зазначена квартира є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки отримана ним у дар. Відповідно до пункту 3 цього ж договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 480 200,00 грн. 
58. 29 травня 2020 року між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_2 укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог № 45-122-20-09727, згідно з якою сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче наведених договорів: безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, за якою ОСОБА_2 на дату укладення угоди є боржником за грошовим зобов`язання на суму 
1 295 093,04 грн; купівлі-продажу квартири від 14 травня 2020 року, реєстраційний номер 499, за яким ДП «НАЕК «Енергоатом» є боржником, а ОСОБА_2 є кредитором при виконання грошового зобов`язання в сумі 480 400,00 грн.
59. За умовами пункту 1.2-2 цієї угоди вказані вище зобов`язання за визначеними договорами припиняються зарахуванням зустрічних вимог на суму 480 200,00 грн з моменту набрання чинності угодою, ДП «НАЕК «Енергоатом» не є зобов`язаним за договором купівлі-продажу квартири від 14 травня 2020 року, реєстраційний номер 499, а ОСОБА_2 за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року є зобов`язаним у сумі 
814 893,04 грн.
60. Відповідно до довідки АТ «НАЕК «Енергоатом» від 14 березня 2024 року, станом на 01 березня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 перед філією «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» за безвідсотковою цільовою позикою на придбання житла становить 619 658,46 грн.
61. Згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП 
від 13 липня 2021 року, ТОВ «ВДК Компані», як продавець, передав у власність ОСОБА_3 , як покупцю, майнові права на квартиру АДРЕСА_10 .
62. 08 червня 2022 року ТОВ «ВДК Компані», як продавець, ОСОБА_3 , як первісний покупець, та ОСОБА_2 , як новий покупець, уклали угоду про заміну сторони договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП 
від 13 липня 2021 року. 
63. Відповідно до пункту 2 цієї угоди, після підписання сторонами цієї угоди, новий покупець стає стороною договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13 липня 2021 року і до нього переходять усі права та обов`язки первісного покупця. За змістом пункту 3 зазначеної угоди, новий покупець зобов`язався сплатити первісному покупцю кошти у розмірі 384 300,00 грн у момент підписання цієї угоди.
64. 10 вересня 2022 року за ОСОБА_2 , у тому числі на підставі угоди про заміну сторони договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП 
від 13 липня 2021 року, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
65. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 лютого 2023 року вбачається, що право власності на житловий будинок загальною площею 137,2 кв. м по АДРЕСА_4 зареєстроване 15 жовтня 2013 року за ОСОБА_3 .
Позиція Верховного Суду
66. Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
67. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
68. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
69. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
70. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
71. Спірні правовідносини стосуються поділу майна, набутого сторонами під час перебування у шлюбі.
72. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
73. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
74. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
75. Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
76. Державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.
77. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
78. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
79. У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
80. Суд першої та апеляційної інстанції встановив перелік рухомого та нерухомого майна, яке було придбано подружжям ОСОБА_8 у період шлюбу та було заявлене останніми у позовах у цій справі, а також здійснив його поділ.
81. Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосуються незгоди з висновками судів попередніх інстанцій відносно: квартири АДРЕСА_3 ; компенсації вартості вкладень в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року.
82. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_8 , з її поділом у рівних частках між ними, а також відмови у стягнення грошової компенсації на користь ОСОБА_1 вартості вкладень у будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 .
83. Судами попередніх інстанцій було правильно враховано, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 
ОСОБА_2 набув на підставі угоди про заміну сторони договору купівлі-продажу майнових прав № 5/2-ВДК-МП від 13 липня 2021 року, укладеної 
08 червня 2022 року. Ціна зазначеного правочину визначена його сторонами у пункті 3 угоди (384 300,00 грн), з підтвердженням того, що вона має бути сплачена в момент підписання угоди.
84. Оскільки шлюб між сторонами було розірвано 04 липня 2022 року, законним і обґрунтованим є висновки судів, що зазначений об`єкт нерухомого майна було свідомо придбано відповідачем за первісним позовом за час шлюбу з позивачкою, а тому на нього поширюється презумпція спільності права власності на майно подружжя. Доказів придбання зазначеного нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 не надав, у зв`язку з чим суди обґрунтовано зауважили про не спростування ним зазначеної вище презумпції. 
85. Необґрунтованими є посилання касаційної скарги ОСОБА_2 щодо неврахування судами попередніх інстанцій преюдиційних обставин, встановлених рішенням Кузнецовського міського суду від 01 червня 2022 року у справі 
№ 565/458/22, зокрема щодо припинення фактичних шлюбних відносин між ним та ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року.
86. Верховний Суд уже зауважував, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображається в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 904/1427/21).
87. Колегія суддів зауважує, що у мотивувальній частині рішення Кузнецовського міського суду від 01 червня 2022 року у справі № 565/458/22 не було встановлено часу, з якого сторони припинили фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства та побуту. Режим окремого проживання подружжя судом не встановлювався.
88. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, за загальним правилом, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
89. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19, від 14 вересня 2023 року у справі № 278/3095/21, від 05 грудня 2024 року у справі № 509/2156/19, від 02 жовтня 2025 року у справі № 676/4670/22.
90. Водночас, надані позивачкою за первісним позовом докази на підтвердження участі колишнього подружжя ОСОБА_9 у будівництві будинку площею 137,2 кв. м по АДРЕСА_4 , право власності на який зареєстроване 15 жовтня 2013 року за ОСОБА_3 , були предметом оцінки як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права при оцінці таких доказів Верховним Судом не встановлено.
91. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
92. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
93. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
94. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
95. Суди попередніх інстанцій при вирішенні зазначених первісних позовних вимог правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, та, надавши обґрунтовану правову оцінку поданим у справі доказам у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про поділ квартири АДРЕСА_3 , як спільного сумісного майна подружжя, у рівних частинах, а також відсутності правових підстав для компенсації вартості вкладень в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 .
96. Доводи касаційних скарг зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
97. Висновки суду першої інстанції в цій частині, з якими погодився й апеляційний суд, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи та надану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилаються заявники у касаційних скаргах. 
98. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
99. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
100. Водночас, в частині поділу квартири АДРЕСА_2 та зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.
101. Судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири 
від 18 квітня 2019 року. Продаж зазначеної квартири вчинено за ціною 
1 376 036,40 грн. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 07 травня 2019 року. 
102. Відповідно до пункту 2 договору купівлі-продажу квартири 
від 18 квітня 2019 року договір укладався за згодою дружини покупця - ОСОБА_7 , про що свідчить її заява, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Вараського міського нотаріального округу Рівненської області Полюхович В. А. 16 квітня 2019 року за № 465, зміст якої доведений нотаріусом до відома представника продавця.
103. Встановивши, що зазначена квартира була придбана за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_2 у позику від роботодавця ДП «НАЕК «Енергоатом», з метою погашення якої відповідач здійснив у травні 2020 року відчуження належної йому на підставі договору дарування квартири від 13 листопада 2002 року квартири, суд апеляційної інстанції вважав, що позивачці за первісним позовом у зазначеному майні на праві власності належить лише 6,95 %, яка відповідає її частці у розмірі спільного сумісного майна подружжя (заробітної плати відповідача), з якої відбувалось погашення позики у період перебування сторін у шлюбі.
104. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 638/2341/20 вказував, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
105. Згідно з пунктом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
106. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 викладено правовий висновок, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.
107. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.
108. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.
109. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.
110. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.
111. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.
112. У матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена згода 
ОСОБА_10 на укладення її чоловіком - ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , в якій вказано, що квартира придбавається за спільні кошти подружжя та буде їх спільною сумісною власністю (заява посвідчена приватним нотаріусом 16 квітня 2019 року).
113. З урахуванням наведених положень чинного законодавства та судової практики, колегія суддів зауважує, що суд не може своїм рішенням підміняти домовленість (договір) між подружжям, яка не суперечить умовам законодавства України та моральним засадам суспільства.
114. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі 
№ 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Судами встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру, автомобіль, гараж та земельну ділянку, на якій він розташований, а також отримали кредит на придбання нерухомого майна й за рахунок кредитних коштів придбали дві квартири. При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги.
115. Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). Не виключається звернення одного з подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18).
116. Встановивши, що спірна квартира придбана 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 в інтересах сім`ї у спільну сумісну власність подружжя, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про її поділ шляхом визначення розміру часток дружини та чоловіка в праві спільної сумісної власності на таке майно з урахуванням принципу рівності таких часток. Колегія суддів зауважує, що сторони не заявляли вимоги та не доводили обставин наявності підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, передбачених частиною другою статті 70 СК України.
117. Подальше виконання позикового зобов`язання, яке виникло пізніше (22 квітня 2019 року) у зв`язку з придбанням квартири АДРЕСА_2 , не змінює режиму права власності на цю квартиру.
118. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
119. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 
2016 року у справі № 537/6639/13-ц та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.
120. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
121. Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора, на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя.
122. Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було за згодою кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.
123. Якщо один з колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.
124. З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує, що здійснений судом першої інстанції поділ боргових зобов`язань подружжя шляхом зобов`язання 
ОСОБА_1 здійснювати погашення заборгованості на користь кредитора за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, укладеним між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_2 , є помилковим.
125. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
126. Частина перша статті 520 ЦК України допускає переведення боргу лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. 
127. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року, його умовами передбачено порядок виконання, а позичальник не надав свою згоду на заміну боржника у зазначеному зобов`язанні, більш того, у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», від імені якого діє філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС», заперечує проти цього, відсутні правові підстави для переведення частини боргу з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . 
128. Визначена судом першої інстанції частка ОСОБА_1 у спірному позиковому зобов`язанні (309 829,23 грн), проти якої вона не заперечує, підлягає стягненню з неї на користь сторони (позичальника) договору безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року - ОСОБА_2 , який несе обов`язок з його виконання.
129. Колегія суддів ураховує, що такий спосіб поділу боргових зобов`язань подружжя, кошти від якого використані в інтересах сім`ї, відповідає як позиції позивачки за первісним позовом, яка наголошувала під час розгляду справи в суді першої інстанції та касаційній скарзі про те, що вона має бажання приймати участь у погашенні такої позики у майбутньому, так і вимогам зустрічного позову ОСОБА_2 , який заявляв про необхідність погашення ним отриманої від роботодавця позики у сумі 619 658,46 грн (309 829,23 грн*2). Більш того, такий спосіб поділу спільних зобов`язань відповідає принципу ефективного вирішення спору.
130. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
131. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
132. Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).
133. З огляду на те, що ОСОБА_2 не заявлено у межах справи, що переглядається в касаційному порядку, вимог у порядку частини першої статті 544 ЦК України щодо компенсації йому виконаної за рахунок особистого майна (коштів) частини позикового зобов'язання, враховуючи принцип диспозитивності, у суду відсутні правові підстави для вирішення зазначеного питання. Водночас, ОСОБА_2 не позбавлений права ініціювати вирішення цього питання судом.
134. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).
135. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
136. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).
137. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Полюхович О. І., та скасування постанови Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в частині поділу квартири 
АДРЕСА_2 та поділу боргових зобов'язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року (зобов`язання повертати позику у частинах). Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року в частині поділу зазначеної вище квартири підлягає залишенню без змін, а в частині поділу боргових зобов'язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року - зміні, з урахуванням змін, внесених цією постановою. В іншій оскаржуваній частині (задоволенні вимоги про поділ квартири АДРЕСА_3 та відмови у задоволенні вимоги про компенсацію вартості вкладень у будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 ) рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року підлягають залишенню без змін.
138. Касаційна скарга  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат 
Шмайхель А. К., до задоволення не підлягає.
139. Враховуючи заявлені зустрічні позовні вимоги та остаточний варіант поділу спільного майна подружжя, витрати кожної із сторін спору зі сплати судового збору за подання касаційних скарг слід залишити за кожною з них.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 412, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Шмайхель Анатолій Казмирович, залишити без задоволення.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Полюхович Оксана Іванівна, задовольнити частково.
3. Постанову Рівненського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в частині поділу квартири АДРЕСА_2 та зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року скасувати.
4. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року в частині поділу квартири АДРЕСА_2 залишити без змін.
5. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року в частині поділу зобов`язань за договором безвідсоткової цільової позики № 45-122-08-19-07969 від 22 квітня 2019 року змінити.
6. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 309 829,23 (триста дев'ять тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн 23 коп.
7. В іншій частині рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду 
від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Г. В. Коломієць

О. М. Осіян

О. В. Ступак

В. В. Шипович