ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 275/67/23
провадження № 51-2978км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Житомирського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 12022065420000141 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Великі Коровинці Чуднівського району Житомирської області та мешканця АДРЕСА_1,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК). 

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини
За вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення цим покаранням покарання призначеного ОСОБА_6 за вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.01.2023 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Згідно з положеннями ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою цього ж суду від 21 липня 2025 року виправлено описку у вироку та визначено вважати правильною дату народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 07.09.2022 в обідню пору в м. Коростишеві Житомирського району Житомирської області зателефонував на стаціонарний телефон потерпілій ОСОБА_7 і повідомив їй неправдиві відомості про те, що начебто її донька потрапила в дорожньо-транспортну пригоду та потребує коштів на операцію, після чого остання повідомила, що зможе передати кошти за місцем свого проживання.
Близько 21:00 цього ж дня ОСОБА_6 прибув до домоволодіння ОСОБА_7 у м. Коростишеві, де під приводом передачі коштів на лікування її доньки, шляхом обману заволодів коштами потерпілої в сумі 67 000 грн заподіявши їй майнової шкоди. Отримані кошти витратив на власний розсуд. 
Він же, зранку 20.10.2022 у селищі Брусилові Брусилівської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області зателефонував на стаціонарний телефон потерпілій ОСОБА_8 та представившись лікарем повідомив їй неправдиві відомості про те, що її дочка потрапила в дорожньо-транспортну пригоду і для проведення термінової операції потрібні кошти, після чого потерпіла погодилась передати йому ці кошти за місцем свого проживання.
Цього ж дня, близько 09:00 ОСОБА_6 прибув до домоволодіння ОСОБА_8 в селищі Брусилові, де повторно шляхом обману під приводом передачі коштів на лікування доньки заволодів грошима потерпілої в сумі 40 000 грн, завдавши їй матеріальної шкоди. Отриманими коштами розпорядився на власний розсуд.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою прокурора Житомирський апеляційний суд 01 травня 2025 року скасував його в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 190 цього Кодексу покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.01.2023, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки визначено виконувати самостійно. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що у суду апеляційної інстанції не було обґрунтованих підстав для призначення йому реального покарання, без застосування ст. 75 КК. Вважає, що поза увагою апеляційного суду залишилося те, що він повністю визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, про вчинене жалкує, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, завдану шкоду потерпілим повністю відшкодував і останні до нього претензій не мають.
З урахуванням цього стверджує, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статей 370, 374 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржуваний вирок без зміни.
Від засудженого ОСОБА_6 надійшла письмова заява в якій він вказує, що свою касаційну скаргу повністю підтримує, касаційний розгляд просить провести без його участі. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки судів обох інстанцій у судових рішеннях про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій судом засудженим у касаційній скарзі не оспорюються.
Тому при перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Як убачається з матеріалів провадження, не погодившись із вироком місцевого суду прокурор оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом положень ст. 75 КК та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
За правилами ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
При ухваленні нового вироку у справі апеляційний суд цих вимог закону дотримався.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
За правилами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції та ухвалюючи у справі новий вирок апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що призначивши ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі та застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 75 КК і не врахував достатньо ступінь тяжкості цього правопорушення та особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину (ч. 2 ст. 190 КК), не працює, його процесуальну поведінку (неодноразове застосування приводів та оголошення розшуку), має на утриманні малолітню дитину, та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення правопорушень щодо осіб похилого віку. 
Зважаючи на це апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявність у засудженого малолітньої дитини та відсутність претензій у потерпілих (яким шкоду відшкодовано перед завершенням судового розгляду) не є тими обставинами, які можуть бути підставами для застосування до нього положень ст. 75 КК, а тому задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за вчинені кримінальні правопорушення менш суворе покарання, ніж суд першої інстанції, у виді обмеження волі і на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень визначив остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, яке йому необхідно відбувати реально.
Рішення апеляційного суду про самостійне виконання вироку Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.01.2023 стосовно ОСОБА_6 прийнято з дотримання вимог кримінального закону.
Покарання призначене апеляційним судом засудженому відповідає засадам співмірності та індивідуалізації і є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Доводи касаційної скарги засудженого не містять у собі аргументів, які б не були враховані судом апеляційної інстанції та ставили під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Вирок апеляційного суду є належним чином обґрунтованим та вмотивованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 374 та 420 КПК, у ньому зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувався цей суд при ухваленні свого рішення.
Під час касаційної перевірки оскаржуваного судового рішення Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких може бути його зміна чи скасування.
З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги засудженого Суд не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Залишити без задоволення касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , а вирок Житомирського апеляційного суду від 01 травня 2025 року щодо нього без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2   ОСОБА_3