УХВАЛА

03 березня 2026 року 
м. Київ

справа №120/9464/25
адміністративне провадження № К/990/2506/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Юрченко В.П., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №120/9464/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.09.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025, задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0182972405 від 19.06.2025, №0183002405 від 19.06.2025, №0182982405 від 19.06.2025, №0182942405 від 19.06.2025, №0182962405 від 19.06.2025, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №01830224505 від 19.06.2025 та рішення про застосування штрафних санкцій №0183032405 від 19.06.2025. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 15.01.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №120/9464/25.
Ухвалою Верховного Суду від 09.02.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
Податковим органом вказано підставою касаційного оскраженян пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що у даній справі суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198,а також пункту 177.4 статті 177 у системному зв`язку із статтею 85 Податкового кодексу України. На думку скаржника, суди виходили з того, що реалізована позивачем обрізь шкіри є самостійно виготовленим товаром, до якого підлягає застосуванню правило визначення бази оподаткування відповідно до абзацу другого пункту 188.1 статті 188 ПК України. При цьому суди не врахували, що зазначена продукція утворилася внаслідок використання придбаної сировини та є похідним результатом її переробки, а не новим самостійним об`єктом господарювання, створеним у межах окремого виробничого процесу. Таким чином, суди фактично змінили зміст норми матеріального права, не дослідивши економічну природу операції та не встановивши наявності ознак самостійного виготовлення товару у розумінні податкового законодавства. Крім того, судами неправильно застосовано положення пункту 198.5 статті 198 ПК України та пункту 177.4 статті 177 ПК України, оскільки вони не надали належної правової оцінки обов`язку платника податків підтверджувати документально витрати та обставини, що впливають на формування податкових показників.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Натомість податковим органом не вказано, які саме висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах невірно застосовано судами попередніх інстанцій, не наведено відповідних постанов.
Також контролюючим органом вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зауважено, що спірних правовідносинах виникло питання правозастосування абзацу 2 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України у випадку реалізації фізичною особою підприємцем відходів переробки придбаної сировини. На сьогодні відсутній сформований Верховним Судом висновок щодо того, чи можуть такі відходи вважатися самостійно виготовленим товаром для цілей визначення бази оподаткування ПДВ, та яка саме частина пункту 188.1 Податкового кодексу України підлягає застосуванню у таких правовідносинах. З огляду на це існує необхідність формування єдиної правової позиції щодо правильного застосування зазначеної норми матеріального права, що має значення для забезпечення однакового підходу у податкових спорах цієї категорії.
Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Натомість наведені скаржником доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги скаржником вказано, що 23.12.2025 начальником управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Вінницькій області до начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Вінницькій області було направлено службову записку щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №120/9464/25. Враховуючи обмежений обсяг видатків Державного бюджету на сплату судового збору за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки», станом на 09.02.2026 платіжна інструкція про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі №120/9464/25 до управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Вінницькій області не надходила. Враховуючи вищевикладене та з метою реалізації права на касаційне оскарження, скаржником заявлено клопотання про продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору.
Відповідно до частини 2 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Тобто продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком суду.
Верховний Суд зауважує, що крім вказаної службової записки від 23.12.2025 контролюючим органом не надано жодних доказів щодо відсутності коштів на рахунку КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» станом на дату подання заяви про усунення недоліків, не надано доказів щодо вжиття заходів по виділенню фінансування та сплаті судового збору за подання касаційної скарги у справі №120/9464/25.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги у строк встановлений ухвалою від 09.02.2026, не підтверджено належними доказами вжиття належних заходів для реалізації свого права на касаційне оскарження.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто в повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області строк на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №120/9464/25 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	Р.Ф. Ханова   В.П. Юрченко