УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 953/3346/24
провадження № 61-14250ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргуХарківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку 
на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Чеській Республіці померла 
її сестра ОСОБА_2 

19 лютого 2024 року вона звернулась до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову. Зазначала, що не змогла вчасно прийняти спадщину через обставини, зумовлені повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну 24 лютого 2022 року. Воєнні дії значно вплинули на її життя, створивши проблеми та переживання, 
що унеможливили своєчасне прийняття спадщини. На момент смерті спадкодавця вона перебувала за кордоном в Чеській Республіці як біженка, де зіштовхнулася 
з небезпекою, проблемами та переживаннями. Крім того, через початок повномасштабного вторгнення було зупинено роботу багатьох державних установ в Україні.

На підставі викладеного просила визначити їй додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року 
в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наведені позивачкою причини пропуску строку 
на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними. Крім того, позивачкою не надано доказів родинного зв`язку з померлою ОСОБА_2 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено 
ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неналежним чином оцінив доводи позивачки щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті сестри, не звернув достатньої уваги на перебування 
її за кордоном та вчинення нею дій, спрямованих на оформлення своїх спадкових прав (звернення до посольства, направлення посвідченої заяви про прийняття спадщини в Україну), а також не врахував нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини у період дії воєнного стану.
Враховуючи обставини цієї справи, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці 
в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд апеляційної інстанції вважав за необхідним визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

14 листопада 2025 року Харківська міська рада, через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року і залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова 
від 22 січня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу Харківської міської ради залишено без руху та запропоновано надати документ, 
що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, 
або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

16 грудня 2025 року від Харківської міської ради надійшла заява про продовження строку на усунення недоліків, яка мотивована тим, що на виконання ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2025 року юридичним департаментом Харківської міської ради підготовлено службову записку про сплату судового збору за подання касаційної скарги у справі № 953/3346/24.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року продовжено Харківській міській раді строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду 
від 02 грудня 2025 року.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2025 року 
Харківська міська рада надіслала на адресу суду документ, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

Таким чином, недоліки касаційної скарги представником заявника усунуто.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання позивачки на зміну фактичного місця проживання внаслідок військової агресії російської федерації проти України не може бути поважною причиною для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона мала можливість звернутися до будь-якого нотаріуса України незалежно від фактичного місця мешкання, у тому числі поштовим зв`язком. 

Підставою касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного суду 
від 16 жовтня 2025 року представник заявника вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі 
№ 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також 
у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив доводи позивачки щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті сестри, не звернув достатньої уваги 
на перебування її за кордоном та вчинення нею дій, спрямованих на оформлення своїх спадкових прав (звернення до посольства, направлення посвідченої заяви 
про прийняття спадщини в Україну), а також не врахував нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини у період 
дії воєнного стану. Зважуючи на обставини цієї справи, принцип пропорційності 
між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких 
як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд апеляційної інстанції вважав за необхідним визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Чеській Республіці померла 
ОСОБА_2 

04 серпня 2023 року в м. Прага Чеської Республіки ОСОБА_1 склала заяву 
про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_2 . 

Справжність підпису ОСОБА_1 на зазначеній заяві засвідчено першим секретарем з консульських питань Посольства України в Чеській Республіці Сергійчуком Б. В. 

19 лютого 2024 року ця заява ОСОБА_1 була подана її представником 
за довіреністю ОСОБА_3 до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори. 

На підставі цієї заяви заведено спадкову справу № 57П/2024, номер у Спадковому реєстрі № 72021686.

Листом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 19 лютого 2024 року № 218/02-14 повідомлено ОСОБА_1 про пропуск нею шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи № 57П/2024 вбачається, що заповіту померла ОСОБА_2 не залишила, у шлюбі не перебувала, дітей не мала, її батьки померли раніше за неї, вона мала двох братів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також сестру ОСОБА_6 . Інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини не зверталися. ОСОБА_2 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 . 

З копії паспорта громадянки України ОСОБА_1 для виїзду за кордон вбачається, що у неї відкрита віза до Чехії з 13 березня 2023 року до 31 березня 
2024 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається
і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець 
за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій 
на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву 
про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.
Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року 
за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

За змістом частин першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву 
про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, 
суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви 
про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців 
і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

За частиною третьою статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви 
про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19), від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19), від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса 
або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року 
у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження № 61-8694св23).

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи 
та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові 
від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) 
та від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17 (провадження № 61-35079св18).

Як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви 
про прийняття спадщини припав на 20 квітня 2023 року. Протягом цього часу спадкоємиця ОСОБА_2 за законом ОСОБА_1 не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 04 серпня 2023 року у м. Прага (Чеська Республіка) ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини після смерті сестри 
ОСОБА_2 , справжність підпису на якій засвідчено першим секретарем 
з консульських питань Посольства України в Чеській Республіці Сергійчуком Б. В., яка 19 лютого 2024 року була подана її представником за довіреністю 
ОСОБА_3 до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори.

Тривалий проміжок часу між днем відкриття спадщини (19 жовтня 2022 року), днем складання заяви про прийняття спадщини (04 серпня 2023 року) та днем подання цієї заяви до нотаріальної контори (19 лютого 2024 року) позивачка пояснила вимушеним перебуванням її за кордоном у зв`язку з повномасштабним 
вторгненням російської федерації на територію України, активними бойовими 
діями і запровадженням воєнного стану, завантаженістю посольства, 
що є загальновідомими обставинами, а також технічними складнощами 
в оформленні та передачі документів до України.

Крім того, з початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції 
від 06 березня 2022 року на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право 
на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, 
але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 пункт 
3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України 
і є основним актом цивільного законодавства України.

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, 
не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, 
а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року 
у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22) та від 21 червня 2023 року 
у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Тому апеляційний суд правильно виснував, що на час виникнення спірних правовідносин мала місце певна нечіткість норм національного законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини.

Аналіз встановлених апеляційним судом обставин справи свідчить про те, 
що ОСОБА_1 бажала прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , вчиняла активні послідовні дії, спрямовані на оформлення своїх спадкових прав. 
З урахуванням негативного впливу воєнного стану в Україні в сукупності з правовою невизначеністю, пов`язаною зі зміною законодавства, яким було врегульовано зупинення строку на прийняття спадщини, перебування позивачки в евакуації 
за кордоном, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності у незнайомому місці, існування значного навантаження 
на посольства і консульські установи України в країнах Європи, внаслідок чого запис на прийом для вчинення нотаріальних дій був і продовжує бути вкрай ускладненим, апеляційний суд виснував, що позивачкою доведено наявність обставин, які дійсно істотно перешкоджали їй протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції вказав, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неналежним чином оцінив доводи позивачки щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті сестри, не звернув достатньої уваги на перебування її за кордоном та вчинення нею дій, спрямованих на оформлення своїх спадкових прав (звернення до посольства, направлення посвідченої заяви про прийняття спадщини в Україну), а також 
не врахував нечіткість норм національного законодавства щодо перебігу строку 
на прийняття спадщини у період дії воєнного стану.

Тому, враховуючи обставини цієї справи, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці 
в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд апеляційної інстанції правильно виснував про необхідність визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини 
у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Близькі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 10 липня 
2024 року у справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року у справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24), від 02 липня 
2025 року у справі № 201/9865/23 (провадження № 61-12739св24).

Також апеляційним судом правильно зазначено, що посилання суду першої інстанції на те, що позивачкою не надано доказів її спорідненості з померлою 
ОСОБА_7 , колегія суддів вважає помилковим, оскільки це не є підставою 
для відмови у позові про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а вказані обставини щодо спорідненості та наявності підстав для закликання позивачки до спадкування підлягають перевірці нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилання представника заявника на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України 
від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року 
у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року 
у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року 
у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року 
у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-1447св19), не заслуговують 
на увагу, оскільки такі висновки були зроблені у справах за інших фактичних обставин, зокрема в той період часу, коли в Україні не діяв воєнний стан 
та не існувала невизначеність норм національного законодавства щодо перебігу строку прийняття спадщини в умовах воєнного стану.

Отже, колегія суддів Верховного Суду виснує про необґрунтованість касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах).

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення
та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права відповідає чинним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради 
про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська