УХВАЛА

17 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 560/7454/20
адміністративне провадження № К/990/5903/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Бевзенка В.М., Бучик А.Ю.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026 у справі №560/7454/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області №6 від 13.07.2020 року про розмір грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області №6 від 13.07.2020 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення набрало законної сили.
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити спосіб виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі №560/7454/20 із "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області №6 від 13.07.2020 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум" на "Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заборгованість з пенсійних виплат за період з 01.04.2019 по 30.06.2021 у розмірі 74 808, 68 грн за рахунок коштів Державного бюджету України".
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/7454/20 відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.
10.02.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026 у справі №560/7454/20
Згідно з частиною першою статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 залишено без руху та запропоновано особі, яка подала апеляційну скаргу, у десятиденний строк з моменту отримання ухвали суду виконати вимоги цієї ухвали та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги, а саме: 
- надати оригінал документу про сплату судового збору.
22.12.2025 до суду першої інстанції надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій заявник вказує, що згідно п. 2 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення судовий збір не справляється. Зазначено, що справляння судового збору за подання до суду інших процесуальних документів, які не визначені у ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суперечить вимогам позивача. Також зазначено, що вимога ухвали від 12.12.2025 полягає у зобов`язанні позивача до сплати судового збору у зовсім непомірному розмірі 3 028 грн, що майже на 2 600 грн перевищує розмір сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
02.02.2026 судом апеляційної інстанції винесено оскаржувану ухвалу про повернення апеляційної скарги, яка вмотивована тим, що скаржник у встановлений судом строк виявленого недоліку апеляційної скарги не усунув - не надав суду документа про сплату судового збору за подання апеляційної скарги. 
Вирішенню питання щодо повернення апеляційної скарги позивачу, передувало вирішення судом заявленого ним клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому скаржник просив суд апеляційної інстанції звільнити його від сплати судового збору посилаючись на важке матеріальне становище та відсутність в нього коштів. Проте судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачем не додано доказів, відповідно до яких суд може розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік, відповідно до статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».
Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов до таких висновків.
Порядок сплати судового збору регулюється Законом України "Про судовий збір".
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання, зокрема, заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення.
Разом з тим, підпункт 6 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлює, що за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення доказів або позову, заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду, заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення визначено ставку судового збору в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В свою чергу, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" не встановлює судовий збір за подання до загального чи господарського суду заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення.
Отже, положення ст. 4 Закону «Про судовий збір» є спеціальними у частині визначення ставок збору саме за подання до адміністративного суду заяв, передбачених зокрема ст. 378 КАС України.
Відтак, Верховний Суд вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції, що за подання до адміністративного суду заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення судовий збір підлягає сплаті.
Що стосується справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якою відмовлено у задоволенні заяви у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/7454/20, слід зазначити наступне.
Статтею 294 КАС України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, надаючи оцінку доводам, викладеним в поданій заяві, судом апеляційної інстанції вірно звернуто увагу на те, що Великою Палатою Верховного Суду уже вирішувалося питання сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. «Так, у пунктах 5.1, 5.2 постанови від 28.05.2018 у справі № 915/955/15 зазначено, що підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.».
В силу приписів пункту першого частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Оскільки застосування положень Закону №3674-VI у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу вже вирішено Великою Палатою Верховного Суду, то під час розгляду цієї справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду хоч і зробила у господарській справі, однак Закон № 3674-VI в цій частині є універсальним і не розрізняє підходи до вирішення питання сплати судового збору залежно від юрисдикції. Відтак такі висновки повинні бути застосовані і під час вирішення цієї адміністративної справи.
Таку правову позицію викладено у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.04.2022 у справі № 204/827/17, від 09.02.2023 у справах № 380/22710/21, № 120/3532/21, від 13.04.2023 у справі № 120/2767/20-а, 04.052023 року у справі № 645/135/21, від 04.07.2023 у справі № 160/1712/21, від 14.12.2023 у справі № 400/1715/20, від 25.01.2024 у справі № 380/11373/22, від 28.02.2024 року у справі № 420/11648/20 та інші, якими також вирішене питання щодо сплати судового збору при зверненні із апеляційною скаргою, який враховано судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом апеляційної інстанції та не спростовано скаржником, жодних обставин, що передбачені чинним законодавством України для звільнення від сплати судового збору під час подання апеляційної скарги, скаржником не зазначено.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
При цьому, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
Відтак, Верховний Суд вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки зазначені апелянтом доводи не підтверджені належними доказами.
Відповідно до частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк, вона повертається позивачеві.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліку апеляційної скарги, вірно застосував положення статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи наведене вище, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 296, 298, 333, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026 у справі №560/7454/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Г. Стеценко
Судді В.М. Бевзенко
А.Ю. Бучик