ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/1201/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Вронська Г.О., Кондратова І.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 

про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

за результатом розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи"

на рішення Господарського суду Житомирської області
у складі судді Кравець С.Г.
від 04.06.2025 та
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Василишин А.Р. - головуючий, Маціщук А.В., Філіпова Т.Л.
від 24.09.2025 

за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи"
про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" про зобов`язання протягом десяти днів з дати набрання рішенням законної сили направити засобами поштового зв`язку належним чином завірені копії документів, згідно з переліком.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.06.2025 у справі № 906/1201/24, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025, позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині вимог щодо направлення Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством "Українські авіаційні системи" засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 засвідчених копій: протоколів загальних зборів учасників товариства за період з 28.06.2023 по 19.06.2024; штатних розписів за період з 28.06.2023 по 01.10.2024. Зобов`язано відповідача протягом десяти днів з дати набрання рішенням законної сили направити засобами поштового зв`язку позивачу засвідчені копії документів, з наведенням переліку у резолютивній частині судового рішення. У задоволенні решти позову відмовлено. Покладено на відповідача витрати в розмірі 3 028 грн судового збору, а також 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Постановою від 13.01.2026 Верховний Суд касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" залишив без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 04.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 906/1201/24 залишив без змін.
У відзиві на касаційну скаргу позивач наводив попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в загальній сумі 50 000,00 грн.
У подальшому, позивач подав заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у суді касаційної інстанції, розмір якої становить 40 000,00 грн.
Відповідач подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивовано тим, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн є занадто завищеним та неспівмірним; дана справа не є складною, оскільки судова практика з корпоративних спорів є усталеною; правова позиція позивача і виклад відповідних аргументів у суді касаційної інстанції не є такими, що потребували для адвоката значного часу для їх підготовки; інтереси ОСОБА_1 у всіх інших судових справах представляє адвокат Бугайчук М.В., що значно зменшує (мінімізує) час для підготовки до справи, складання процесуальних документів; законодавство та судова практика застосовані адвокатом до спірних правовідносин є сталими та не потребували значного часу для їх вивчення та застосування не потребувало великого часу на його підготовку, не потребуло значних юридично-розумових зусиль; додаткові обставини чи нові докази в процесі розгляду справи не вивчались; доказів додаткового комплексного та всебічного вивчення юридичної природи спірних правовідносин адвокатом Бугайчуком М.В. не надано та з матеріалів справи не вбачається, відповідно, підготовка всіх наданих суду документів по суті справи об`єктивно не потребувала значних затрат часу, вивчення судової практики та здійснення значних висновків.
При прийнятті постанови Верховним Судом розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції не здійснювався. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно з пунктом 3 частини 1, частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Норми статті 59 Конституції України встановлюють, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статті 131-2 Конституції України, статті 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. 
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 40 000,00 грн в суді касаційної інстанції надав: 
- договір № 16/25 від 18.06.2025 про надання правничої допомоги (надалі - Договір), укладений між Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" (надалі - Адвокатське бюро) та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт), за умовами якого: Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1); Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, зокрема, представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта в судах всіх інстанцій та юрисдикцій (пункти 2.1, 2.1.1); вартість наданої правової (правничої) допомоги визначається в додатках до Договору. Адвокатське бюро самостійно після одержання від Клієнта замовлення на надання правової (правничої) допомоги, та виставляє Клієнту відповідний рахунок. При розрахунку вартості наданої правової (правничої) допомоги враховується час та обсяг витрачений Адвокатським бюро (пункт 4.1); за результатами надання юридичної допомоги складається акт. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість (пункт 4.5);
- додаток № 6 від 20.10.2025 до Договору, у якому сторони узгодили, що Адвокатське бюро має надати правничу допомогу Клієнту з приводу представництва та захисту інтересів в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду у справі № 906/1201/24, а Клієнт має оплатити Гонорар за надану правничу (правову) допомогу, який включає надання наступної правової допомоги: правовий аналіз, опрацювання касаційної скарги та визначення правової позиції в частині захисту Клієнта відносно вимог касаційної скарги у справі; підготовка та відправлення заперечень щодо відкриття касаційного провадження у справі; підготовка та відправлення відзиву на касаційну скаргу у справі; участь у судових засіданнях; підготовка інших процесуальних документів у справі. Гонорар фіксований та становить 40 000,00 грн;
- акт наданих послуг № 8 від 06.01.2026, рахунок на оплату № 1 від 06.01.2026, квитанцію № 2848949387 від 07.01.2026, про оплату гонорару у розмірі 40 000,00 грн за надання правничої допомоги у справі № 906/1201/24 згідно з пунктом 2 додатку № 6 від 20.10.2025 до Договору.
Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема, подані представником позивача - адвокатом Бугайчуком М.В. заперечення проти відкриття касаційного провадження від 24.10.2025, заперечення проти відкриття касаційного провадження від 18.11.2025, відзив на касаційну скаргу від 24.12.2025, та обставини справи, зокрема, участь представника позивача - адвоката Бугайчука М.В. у судовому засіданні 13.01.2026 у суді касаційної інстанції, здійснення оплати Клієнтом Адвокатському бюро гонорару у розмірі 40 000,00 грн, Суд з урахуванням стандарту доказування "вірогідність доказів", дійшов висновку про надання Адвокатським бюро послуг, обумовлених у пункті 2 додатку № 6 від 20.10.2025 до Договору та прийняття таких послуг Клієнтом, та відповідно, про надання доказів в обґрунтування понесених витрат.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Суд враховує, що в ухвалі Верховного Суду від 10.11.2025 у цій справі Суд відхилив заперечення позивача проти відкриття касаційного провадження від 24.10.2025, в ухвалі Верховного Суду від 08.12.2025 у цій справі Суд відхилив заперечення позивача проти відкриття касаційного провадження від 18.11.2025, правова позиція як позивача, так і відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а Адвокатське бюро надавало правову допомогу ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, відповідно, було обізнане у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи.
Отже, врахувавши результати розгляду справи у суді касаційної інстанції, дослідивши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" у даній справі у Верховному Суді, а також надані заявником документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача на вказану заяву в частині співмірності, беручи до уваги те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
УХВАЛИВ:
1. Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" (місцезнаходження: 10025, м. Житомир, вул. Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код 40358580) на користь ОСОБА_1 (місцереєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 906/1201/24.
3. В іншій частині у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
4. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Житомирської області.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді Г.О. Вронська

І.Д. Кондратова