ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2026 року 

м. Київ

справа № 317/173/24 
провадження № 61-6351св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області,
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-2013»,
треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-2013» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року у складі судді Сакояна Д. І. та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Кочеткової І. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У січні 2024 року перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-2013» (далі - ТОВ «Агроінвест-2013»), треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області), ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки, визнання договору недійсним. 

Позовну заяву обґрунтував тим, що Запорізькою окружною прокуратурою Запорізької області вивчено питання безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Запорізького району Запорізької області, та встановлено факт незаконного набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку шляхом повторного використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду цільового призначення, що суперечить вимогам законодавства.

Так, наказом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 27 лютого 2020 року № 8-1515/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0 га, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Григорівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за межами населеного пункту. На підставі зазначеного наказу, 01 квітня 2020 року за № 36181604 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2066139823215). Надалі, на підставі договору оренди землі (без номера) від 06 вересня 2021 року земельна ділянка, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, передана ОСОБА_2 в оренду ОСОБА_4 .

Також встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 30 листопада 2020 року № 8-9331/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5 ) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту. На підставі зазначеного наказу 14 грудня 2020 року за № 39729623 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2250018123221). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 грудня 2020 року вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_1 . На підставі вказаного договору 29 грудня 2020 року за № 39986778 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. На підставі договору оренди землі (без номера) від 25 липня 2022 року земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, передана ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Агроінвест-2013».

Переконував, що реалізація повноважень ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (понад норми безоплатної приватизації, встановлені Земельним кодексом України (далі - ЗК України)). Земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, що знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, вибула з державної власності внаслідок протиправного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду цільового призначення понад норму, встановлену законом. Правовою підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, площею 2,0 га, був наказ ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 30 листопада 2020 року № 8-9331/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність». Оскільки вказаний наказ виданий з порушенням чинного законодавства, він не може вважатися підставою для набуття права власності особою на спірну земельну ділянку та не породжує відповідних правових наслідків. Надалі спірна земельна ділянка була продана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 грудня 2020 року ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 придбав вказану земельну ділянку в особи, яка не мала права її відчужувати.

Наголошував на тому, що враховуючи викладене, спірна земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, що знаходиться за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, підлягає витребуванню від добросовісного набувача ОСОБА_1 та поверненню у комунальну власність Новоолександрівської територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Крім того, наголошував на тому, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013» укладено договір оренди землі б/н від 25 липня 2022 року. Предметом цього договору оренди є земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470. Згідно з пунктом № 7 договору, договір укладено на 15 років. Вказаний договір 09 серпня 2022 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право - 47575521. У свою чергу, вказаний договір оренди землі підлягає визнанню недійсним з урахуванням наступного. Враховуючи невідповідність закону наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 30 листопада 2020 року № 8-9331/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, фактично ОСОБА_2 не набув необхідного обсягу правомочностей власника щодо реалізації права власності відповідно до вимог статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, правомочності щодо продажу іншим особам земельної ділянки. Зважаючи на вказане, правомочностей щодо передачі у користування іншим особам земельної ділянки не набув і покупець зазначеної земельної ділянки - ОСОБА_1 . Тобто земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, на момент укладення договору оренди (25 липня 2022 року) фактично залишалася у комунальній власності Новоолександрівської територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Отже, саме вказаний орган був уповноваженим на укладання договорів, зокрема, щодо передачі у користування земельної ділянки. Крім того, згідно із законодавством, чинним на момент укладення договору оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013», діяв спеціальний порядок передачі в оренду земельних ділянок комунальної та державної власності. Тобто, договір оренди спірної земельної ділянки укладений, по-перше, особою, яка не мала права нею розпоряджатися, по-друге, з порушенням встановленого законом порядку, а отже, підлягає визнанню недійсним. Крім того, визнання зазначеного договору недійсним дозволить у повному обсязі відновити права та захистити законні інтереси єдиного правомочного власника спірної земельної ділянки, яким на цей час є Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 не набув правомочностей власника, у зв`язку з чим не був уповноваженим продавати земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, договір оренди земельної ділянки суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади, що є підставою для визнання його недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.

Посилаючись на означені обставини, перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області просив суд:

- витребувати у ОСОБА_1 на користь Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2250018123221, номер відомостей про речове право: 39986778, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту;

- визнати недійсним договір оренди землі без номера від 25 липня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013» щодо передання у строкове платне користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, розташованої на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту (номер запису про інше речове право: 47575521);

- стягнути з відповідачів на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури Запорізької області кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року позов першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2250018123221, площею 2,0 га, на користь Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 25 липня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013» щодо земельної ділянки, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури судовий збір в сумі 5 368,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Агроінвест-2013» на користь Запорізької обласної прокуратури судовий збір у сумі 1 342,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 є обґрунтованими, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. При цьому суд врахував доведеність незаконного набуття ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який у подальшому не мав права на її відчуження. 

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 не мав права на набуття спірної земельної ділянки у власність, тобто усупереч закону реалізував право, якого за законом не мав, то за вказаних обставин він не міг набути необхідного обсягу правомочностей власника щодо реалізації права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог статті 317 ЦК України, зокрема, правомочності щодо продажу її іншим особам. У зв`язку з цим не набув правомочностей щодо передачі у користування іншим особам земельної ділянки і покупець зазначеної земельної ділянки - ОСОБА_1 . Тому договір оренди спірної земельної ділянки укладений особою, яка не мала права нею розпоряджатися та суперечить актам цивільного законодавства.

Додатковим рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2024 року понесені ТОВ «Агроінвест-2013» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн покладено на відповідача - ТОВ «Агроінвест-2013».

Ухвалюючи вказане додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року позов першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області задоволено у повному обсязі, то з урахуванням приписів частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судові витрати ТОВ «Агроінвест-2013» на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн у цій справі слід покласти на саме ТОВ «Агроінвест-2013», а не Запорізьку окружну прокуратуру Запорізької області, Запорізьку обласну прокуратуру та Новоолександрівську сільську раду Запорізького району Запорізької області як про це просив представник відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Агроінвест-2013» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «Агроінвест-2013» на додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2024 року задоволено частково. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року залишено без змін. Додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2024 року змінено в його мотивувальній частині.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції по суті спору, апеляційний суд виходив із того, що це судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування цього судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується апеляційний суд.

Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині, апеляційний суд виходив із того, що оскільки рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року суд першої інстанції у повному обсязі задовольнив позовні вимоги першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ТОВ «Агроінвест-2013», то це товариство не має права на відшкодування йому витрат на правничу допомогу у справі. У розумінні статті 270 ЦПК України у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення, незважаючи на посилання заявника на частину восьму статті 141 ЦПК України, тому в задоволенні заяви ТОВ «Агроінвест-2013» про ухвалення додаткового рішення слід було відмовити саме з цих мотивів.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У травні 2025 року ТОВ «Агроінвест-2013» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову першого заступнику керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 18 вересня 2024 року у справі № 918/1043/21 та у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 308/8629/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Також заявник посилається на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування статей 203, 215, 216, 236, пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, заявник вказує напорушення судами норм процесуального права, що відповідно до пунктів 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не дослідили належним чином всі зібрані у справі докази;

- не врахували, що спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у власності Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, а тому прокурор не мав права звертатись до суду із позовом в особі цього органу місцевого самоврядування

- не звернули увагу на те, що прокурор замість витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, яка дотепер перебуває у його приватній власності, звернувся з позовом до добросовісного набувача іншої земельної ділянки, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, ОСОБА_1 щодо її витребування та орендаря цієї земельної ділянки ТОВ «Агроінвест-2013» щодо визнання договору оренди недійсним;

- проігнорували, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, могла перейти у комунальну власність виключно після державної реєстрації права комунальної власності, тобто активних дій уповноважених осіб органу місцевого самоврядування щодо звернення до суб`єкта державної реєстрації, а не автоматично з дня набрання чинності (27 травня 2021 року) Закону України від 28 травня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин»;

- не врахували, що оспорюваний договір оренди від 27 липня 2022 року містить всі істотні умови такого договору, визначені ЦК України та Законом України «Про оренду землі», та є законним;

- помилково вважали, що позовна вимога про визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі є похідною від задоволення позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача;

- здійснили неправомірне втручання у мирне володіння ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою;

- визнаючи недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 29 грудня 2020 року, не вирішив питання про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 вартості цієї земельної ділянки за договором у розмірі 30 220,00 грн;

- не надали належної оцінки всім доводам і аргументам заявника.

Також касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, розглядаючи цю справу, не зробив оголошення на вебсайті суду про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_1 , який зареєстрований на тимчасово окупованій території (м. Василівка, Запорізький район, Запорізька область), чим грубо порушив процесуальний закон, тощо.

Крім того, у касаційній скарзі ТОВ «Агроінвест-2013» повідомило Верховний Суд про те, що планує понести у цій справі судові витрати, пов`язані з поданням касаційної скарги та її розглядом судом касаційної інстанції, в тому числі, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає 10 000,00 грн. Розмір та склад судових витрат, їх розрахунок та документи на їх підтвердження будуть подані в подальшому. 

У червні 2025 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «Агроінвест-2013», в якому зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанцій.

Також у вказаному відзиві заступник керівника Запорізької обласної прокуратури виклав клопотання про розгляд справи за участі працівників Офісу Генерального прокурора.

Крім того, у червні 2025 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «Агроінвест-2013», у якому просило скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року у справі № 317/173/24 в частині задоволеної позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі без номеру від 25 липня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013», щодо передання у строкове платне користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, розташованої на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту (номер запису про інше речове право: 47575521). Скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 317/173/24 в частині залишення без змін рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року в цій справі, яким було задоволено позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди землі без номера від 25 липня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013», щодо передання у строкове платне користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, розташованої на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту (номер запису про інше речове право: 47575521). Ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі без номера від 25 липня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013», щодо передання у строкове платне користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, розташованої на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту (номер запису про інше речове право: 47575521).

Межі касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Оскільки касаційна скарга ТОВ «Агроінвест-2013» не містить доводів щодо оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в частині зміни мотивів ухвалення додаткового рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2024 року щодо відмови у відшкодуванні судових витрат ТОВ «Агроінвест-2013» на професійну правничу допомогу, то оскаржувана постанова апеляційного суду в цій частині Верховним Судом не переглядається. 

Отже, Верховний Суд у цій справі переглядає рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року по суті спору та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в частині залишення такого судового рішення без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 16 травня 2025 року касаційну скаргу ТОВ «Агроінвест-2013» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Агроінвест-2013» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Запорізького районного суду Запорізької області матеріали справи № 317/173/24; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У липні 2025 року матеріали справи № 317/173/24 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про розгляд справи з викликом сторін; справу № 317/173/24 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 жовтня 2023 року № 349905536, власником земельної ділянки, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, площею 2,00 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_2 . Підстава набуття права власності: наказ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 8-1515/15-20-СГ, виданий 27 лютого 2020 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2066139523215.

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 27 лютого 2020 року № 8-1515/15-20-СГ затверджено розроблений ФОП ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту. ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку загальною площею 2,0 га, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

06 вересня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,0 га, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, з цільовим призначенням «01.03» - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Петро-Михайлівської (Гнаровської) сільської ради Запорізького (Вільнянського) району Запорізької області. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 2066139523215.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 30 листопада 2020 року № 8-9331/15-20-СГ затверджено розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, передано у власність громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, зокрема ОСОБА_2 , площею 2,0 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 грудня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М. О., зареєстрованим в реєстрі за № 1695, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв належну ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0 га, за яку він сплатив визначену за домовленістю сторін грошову суму. Місце розташування земельної ділянки - Запорізька область, Запорізький район, Новоолександрівська сільська об`єднана територіальна громада (за межами населених пунктів). Площа - 2,0 га; кадастровий номер земельної ділянки - 2322182400:04:001:1470; цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; експлікація земельних угідь - рілля.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 жовтня 2023 року № 349906479, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, зареєстровано 29 грудня 2020 року за ОСОБА_1 . Підстава набуття права власності: договір купівлі-продажу № 1695, виданий 29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М. О. 

25 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроінвест-2013» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарських потреб, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470.

Листом від 14 листопада 2023 року № 06-1-05/1495 Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області повідомила Запорізьку обласну прокуратуру, що станом на 13 листопада 2023 року Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області не вживались заходи, спрямовані на поновлення порушених інтересів територіальної громади. Новоолександрівська сільська рада не зверталась до суду з позовом про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі. Новоолександрівська сільська рада не планує звернення до суду з позовом про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі, але не проти того, щоб це звернення направили органи прокуратури. 

Правове обґрунтування 

Щодо позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

У пункті 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Водночас право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати лише один раз.

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Водночас, відповідно до положень статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. 

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19)).

Щодо позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі 

Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
У статті 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями частини першої статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Ухвалюючи рішення у цій справі про задоволення позовних вимог першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що спірна земельна ділянка площею 2,00 га, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, вибула із власності держави внаслідок незаконного повторного використання відповідачем ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, тобто поза волею власника, а тому така земельна підлягає витребуванню від добросовісного набувача  ОСОБА_1 на користь держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Водночас суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 внаслідок вчинених ним порушень вимог закону не набув необхідного обсягу правомочностей власника щодо реалізації права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог статті 317 ЦК України, зокрема, правомочності щодо продажу її іншим особам, то не набув таких правомочностей щодо передачі у користування іншим особам земельної ділянки і покупець зазначеної земельної ділянки - відповідач ОСОБА_1 , а тому укладений ним з ТОВ «Агроінвест-2013» договір оренди спірної земельної ділянки від 25 липня 2022 року підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений особою, яка не мала права розпоряджатися предметом оренди та суперечить актам цивільного законодавства. 

Аргументи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у власності Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, а тому прокурор не мав права звертатись до суду із позовом в особі цього органу місцевого самоврядування, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Так, матеріали справи, яка переглядається, свідчать про те, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, на момент її передачі у приватну власність ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 30 листопада 2020 року № 8-9331/15-20-СГ перебувала у державній власності.

Однак 27 травня 2021 року набув чинності Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким, зокрема доповнено розділ X «Перехідні положення» ЗК України пунктом 24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області» встановлено, що до складу Новоолександрівської територіальної громади входять такі території громад: Новоолександрівська, Григорівська. 

Отже, у силу положень пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, незаконно відчужена земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, як розташована на території Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, мала відноситись до земель комунальної власності у розпорядженні Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. 

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У цій справі судами встановлено, що Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, на яку наразі покладено обов`язки щодо розпорядження землями вищезазначеної категорії, жодні заходи з метою поновлення порушених інтересів територіальної громади не вживались, позов про витребування спірної земельної ділянки не подавався, що є підставою для представництва прокурором в суді законних інтересів держави згідно з вимогами частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». 

Тому звернення до суду першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі саме Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області є обґрунтованим.

Аргументи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, могла перейти у комунальну власність виключно після державної реєстрації права комунальної власності, тобто активних дій уповноважених осіб органу місцевого самоврядування щодо звернення до суб`єкта державної реєстрації, а не автоматично з дня набрання чинності (27 травня 2021 року) Законом України від 28 травня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», Верховний Суд відхиляє, оскільки, як свідчать матеріали цієї справи, у зв`язку з незаконними діями ОСОБА_2 спірна земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, станом на 27 травня 2021 року була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 грудня 2020 року, а тому юридично не могла бути зареєстрована за Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області на праві комунальної власності, відповідно до вимог Закону України від 28 травня 2021 року № 1423-ІХ.

Доводи касаційної скарги про те, що прокурор замість витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер 2321581000:01:001:0053, яка дотепер перебуває у його приватній власності, звернувся з позовом до добросовісного набувача іншої земельної ділянки, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, ОСОБА_1 щодо її витребування та орендаря цієї земельної ділянки ТОВ «Агроінвест-2013» щодо визнання договору оренди недійсним, є безпідставними, оскільки, як встановлено у цій справі судами попередніх інстанцій, із державної власності незаконно вибула саме спірна земельна ділянка, кадастровий номер 2322182400:04:001:1470, для ведення особистого селянського господарства, а тому саме ця земельна ділянка є предметом спору.

Посилання у касаційній скарзіна те, що суди першої та апеляційної інстанції здійснили неправомірне втручання у мирне володіння ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судами попередніх інстанцій обставини та застосовані правові норми, не виявлено невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Оскільки у цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що спірне майно вибуло із власності держави всупереч вимогам закону, то витребування спірного майна, у кінцевого власника ОСОБА_1 є законним, пропорційним та виправданим заходом, який переслідує легітимну мету та необхідний у демократичному суспільстві, не порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також Верховний Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в рамках цієї цивільної справи не заявляв вимог про стягнення компенсації за шкоду внаслідок витребування спірного майна, таке питання судами попередніх інстанцій не вирішувалось. 

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд, розглядаючи цю справу, не зробив оголошення на вебсайті суду про виклик в судове засідання відповідача  ОСОБА_1 , який зареєстрований на тимчасово окупованій території (м. Василівка, Запорізький район, Запорізька область), чим грубо порушив процесуальний закон, є безпідставними, оскільки спростовуються наявним у матеріалах справи доказами, а саме: скріншотами з вебсайту Запорізького апеляційного суду з відповідними оголошеннями для відповідача ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 27-28, 140, 175). 

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 18 вересня 2024 року у справі № 918/1043/21 та у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 308/8629/19, є необґрунтованими, оскільки оскаржувані судові рішення таким висновкам не суперечать, і встановлені судами у цій справі фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суди виходили з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів. 

Аргументи касаційної скарги про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування статей 203, 215, 216, 236, пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України у подібних правовідносинахє безпідставними з огляду на те, що практика суду касаційної інстанції щодо застосування вказаних норм ЦК України є сталою. 

Водночас колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки всім доводам і аргументам заявника, Верховний Суд відхиляє, оскільки, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). 

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Аргументи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 29 грудня 2020 року, не вирішили питання про стягнення з позивача на користь  ОСОБА_1 вартості цієї земельної ділянки за договором у розмірі 30 220,00 грн, є безпідставними, оскільки у цій справі прокурор не заявляв позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 29 грудня 2020 року.

Доводи касаційної скарги про те, що оспорюваний договір оренди від 27 липня 2022 року є законним, Верховний Суд також відхиляє, оскільки вони спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій у цій справі фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами. 

Водночас Верховний Суд як суд касаційної інстанції, в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України, позбавлений компетенцій здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини справи.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-2013» залишити без задоволення. 

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк