УХВАЛА

24 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 632/639/24
провадження № 61-181 ск 26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Смиковська Алла Миколаївна, на постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - виконавчий комітет Златопільської міської ради Харківської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем договір оренди належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 6324584200:09:000:0022, площею 6,7931 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 12 січня 2018 року строком на 15 років, через несплату орендної плати за 2022-2023 роки. Просила стягнути з відповідача орендну плату за 2022-2023 роки у розмірі 14 000,00 грн; 263,20 грн - пені; 454,04 грн - інфляційних витрат та 321,31 грн - 3% річних, вирішити питання компенсації судових витрат.

2. Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» назва Первомайського міськрайонного суду Харківської області змінена, нова назва - Златопільський міськрайонний суд Харківської області.

3. Златопільський міськрайонний суд Харківської області рішенням від 12 травня 2025 року позов задовольнив повністю. 

3.1. Розірвав договір оренди земельної ділянки без номеру, укладений 28 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фермер?Агро» (далі - ТОВ «Фермер?Агро»), відносно земельної ділянки площею 6,7500 га, кадастровий номер 6324584200:05:000:0045.

3.2. Стягнув з ТОВ «Фермер-Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,7500 га, кадастровий номер 6324584200:05:000:0045 та нарахування на неї у розмірі 15038,55 грн, з яких 14 000,00 грн - невиплачена орендна плата за 2022-2023 роки; 263,20 грн - пеня, передбачена пунктом 13 розірваного договору; 454,04 грн - інфляційні витрати на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та 321,31 грн - 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

3.3. Стягнув з ТОВ «Фермер-Агро» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи у суді у розмірі 1 937,92 грн.

3.4. У стягненні судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 станом на час проголошення судового рішення відмовив.

4. Постановою від 11 грудня 2025 року Харківський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Фермер-Агро».

4.1. Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2025 року скасував.

4.2. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Фермер-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - виконавчий комітет Златопільської міської ради Харківської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості відмовив.

5. У січні 2026 року до Верховного Суду засобами Електронного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

6. Ухвалою від 26 січня 2026 року Верховний Суд вищевказану касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме, для визначення ціни позову у в частині заявлених вимог про розірвання договору оренди землі та доплати судового збору.
7. На виконання зазначеної ухвали заявник засобами Електронного Суду подала заяву, у якій крім іншого зазначила ціну позову в частині заявлених позовних вимог про розірвання договору оренди землі - 21 000,00 грн.

8. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, а також заяву на усунення недоліків касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

10. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

11. Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

12. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

13. Ціна позову у справі № 632/639/24 становить 36 038,55 грн (15 038,55 грн + 21 000,00 грн), що станом на 01 січня 2026 року не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 30 = 99 840,00 грн), отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

14. Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

15. Обґрунтовуючи посилання на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявник зазначає, що на сьогодні існує невирішене питання: чи є правомірним одностороннє зарахування орендарем надмірно сплаченої орендної плати за певний період у рахунок майбутніх орендних платежів без укладення відповідної угоди з орендодавцем.

16. Заявник також вказує, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень подібні спори мають масовий характер. Водночас, єдності судової практики з цього питання не існує, оскільки не існує правового висновку Верховного Суду. 

17. Зазначаючи підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник обґрунтовує тим, що орендна плата, яка зафіксована в спірному договорі 2018 року (7 000,00 грн на рік за оренду ділянки площею 6,7931 га) станом на даний час не відповідає ринковій, а сума, яка була сплачена за користування земельною ділянкою в 2019-2021 роках, була більш співмірною з ринковою вартістю на той час.

18. Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведені скаржником обставини не дають достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки саме по собі, без належного обґрунтування та надання відповідних доказів, посилання на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

19. Тобто скаржнику в касаційній скарзі необхідно обґрунтувати наявність актуальної правової проблеми, яка може бути вирішена за результатами касаційного перегляду справи.

20. Наведені скаржником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зводяться виключно до незгоди із оскаржуваними судовими рішеннями та встановленими судами обставинами справи і не містять належного обґрунтування наявності актуальної правової проблеми. Скаржником не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Тому таке формальне посилання заявника на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не свідчить про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

21. Крім цього кількісний критерій має відображати той факт, що правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

22. Верховний Суд не може погодитись із доводами заявника, щодо наявності правової проблеми, оскільки правовідносини виникли між сторонами на підставі договору оренди землі та відповідно регулюються договором оренди, Законом України « Про оренду землі» та нормами Цивільного кодексу України.

23. Отже заявник, вказуючи на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, належним чином не обґрунтовує визначений підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України виняток.

24. Наведена заявником обставина про виняткове значення для нього цієї справи, також не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження в цій справі, оскільки заявник належно не обґрунтував посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а один лише фінансовий критерій не може бути визначальним для виняткового значення справи, а іншим скаржник свої доводи належним чином не обґрунтував та не долучив жодних доказів на їх підтвердження. Незгода скаржника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для неї, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

25. Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

26. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 

27. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція)), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

28. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

29. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

30. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

31. При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

32. Вказане також узгоджується з висновками, викладеними в рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі № 3 ?88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), яким, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Так, у вказаному рішенні серед іншого, зазначено, що внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики. Конституційний Суд України вважає, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (пункти 7.8-7.10).

33. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

34. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

35. Враховуючи наведене, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

36. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

37. За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - виконавчий комітет Златопільської міської ради Харківської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Смиковська Алла Миколаївна, на постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ А. А. Калараш

/підпис/ Є. В. Петров