ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 

м. Київ

cправа № 910/2857/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників
Позивача : Журавель О.В.
Відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025
(головуючий - Ходаківська І.П., судді Владимиренко С.В., Демидова А.М.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2025
(суддя - Марченко О.В.)
у справі №910/2857/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване монтажне управління №24"
про стягнення 1 717 225, 61 грн пені та 655 550, 42 грн штрафу, 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване монтажне управління №24" (далі - ПрАТ "Спеціалізоване монтажне управління №24", відповідач) про стягнення 1 717 225,61 грн пені та 655 550,42 грн штрафу.
2. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 13.10.2022 № 4600006626 щодо виконання обумовлених ним робіт у погоджені строки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025, позов задоволено частково та стягнуто з ПрАТ "Спеціалізоване монтажне управління №24" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 1 713 796,09 грн пені; 655 550,42 грн штрафу і 35 540,20 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не було виконано роботи на загальну суму 9 365 005,97 грн, з огляду на що, позивачем за період з 14.10.2023 по 13.04.2024 нараховано відповідачу 1 713 796,09 грн пені та 655 550,42 грн штрафу. Стосовно стягнення з відповідача 3 429,52 грн пені, нарахованої за період з 11.02.2023 по 27.02.2023, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки перший етап робіт був виконаний відповідачем вчасно (проектна документація передана позивачу 10.02.2023).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
5.  Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (з урахуванням уточнень), у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у позові про стягнення пені у розмірі 3 429,52 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
6. Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справі № 755/6962/19 (без зазначення дати постанови), від 15.03.2021 у справі № 922/4567/20, в якому вказано, що: "Дата підписання акту приймання виконаних робіт може свідчити про фактичну дату завершення робіт, а отже - і про порушення строків, якщо інше не доведено сторонами.".
7. Скаржник наголошує, що справа має виняткове значення для позивача, як оператора газотранспортної системи України, адже стосуються безпосередньо виконання покладних на нього обов`язків регулятором та ліцензіатом його діяльності - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). 
8. У зв`язку з чим, скаржник вказує, що відсутні висновки Верховного Суду з питання визначення моменту належного виконання робіт, в контексті статей 530, 837, 846, 882 ЦК України та умов укладеного сторонами договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
9. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 13.10.2022 №4600006626, укладеного між позивачем як замовником і відповідачем як підрядником, останній зобов`язався за завданням замовника відповідно до умов договору зобов`язується на свій ризик надати послуги: "Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (Ремонт вузла редукування ГРС Синельникове Дніпропетровського проммайданчика Запорізького ЛВУМГ)" згідно з вимогами чинних нормативних документів і технічної документації, а замовник прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов договору.
10. Пунктами 1.2, 1.3 договору встановлено, що склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), договірною ціною (додаток №2) та графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною договору.
Обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника.
11. Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна вартість виконуваних робіт за договором, що є ціною договору згідно із договірною ціною (додаток №2) становить: 13 380 000 грн, в тому числі ПДВ 20% 2 230 000 грн.
12. Пунктами 4.1, 4.2 договору визначено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток №3), що додається до договору та є невід`ємною його частиною; допуск замовник надсилає на адресу підрядника вказану в розділі 15 договору.
Строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.
13. Пунктом 4.3 договору встановлено, що датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 договору; виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника.
14. Пунктами 4.4, 4.5 договору визначено, що місце виконання робіт - ГРС Синельникове, Дніпропетровська обл., м. Синельникове.
Передбачені договором роботи підрядник виконує в умовах діючого виробництва, яке є об`єктом підвищеної небезпеки; при цьому, підрядник виконує роботи не порушуючи режимів транспорту газу та роботи газотранспортної системи, вимог з промислової безпеки та охорони праці із залученням своїх висококваліфікованих фахівців з використанням сучасних технологій; підрядник відповідає перед замовником за якість виконаних робіт та їх відповідність вимогам, установленим національними стандартами, будівельними нормами, локальними актами замовника, іншими нормативно-правовими документами та умовами договору.
15. Пунктом 5.1 договору встановлено, що передача виконаних робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.
16. Пунктом 5.2 договору передбачено, що акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця; разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва; замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів перевіряє достовірність отриманих акта приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та, у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або надсилає мотивоване заперечення проти такого підписання; при прийманні виконаних робіт замовник може витребувати сертифікати/паспорти на застосовані матеріали, документи, що підтверджують вартість матеріалів, розрахунки на інші витрати та іншу документацію, визначену чинним законодавством.
17. Пунктом 8.1 договору визначено, що жодна зі сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
18. Пунктами 8.2-8.5 передбачено, що сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажору) у письмовій формі; повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за Договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.
Сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин.
Якщо обставини непереборної сили безперервно триватимуть понад 90 (дев`яносто) календарних днів, то кожна із сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати Договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до очікуваної дати розірвання.
19. Пунктом 10.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток №3). до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.
20. Пунктами 11.1, 11.2 договору встановлено вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 395 календарних днів; в частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.
Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
21. Додатком № 3 до договору погоджено графік виконання робіт:
- розробка, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів 120 (тобто до 10.02.2023 включно);
- виготовлення, доставка вузла редукування, будівельно-монтажні роботи; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів 300 (тобто до 09.08.2023);
- пусконалагоджувальні роботи; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів 365 (тобто до 13.10.2023).
22. На виконання умов договору сторонами було підписано акти приймання виконаних будівельних робіт від 28.02.2023 №1 (за лютий 2023 року) на суму 201 736,25 грн, від 03.07.2023 №1 (за липень 2023 року) на суму 265 650,79 грн (акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 03.07.2023 на суму 3 469 661,47 грн), від 25.07.2023 №1 (за липень-2 2023 року) на суму 77 945,52 грн.
23. Згідно з розрахунком вартості невиконаних робіт за договором, що здійснюється у 2024 році, сума невиконаних відповідачем робіт склала 9 365 005,97 грн.
24. Листом від 29.12.2022 №194 відповідач надав позивачу на розгляд та погодження робочу документацію.
25. Листом від 18.01.2023 №7103ВИХ-23-78 позивач надав відповідачу зауваження щодо документації.
26. Листом від 03.02.2023 №20 відповідач надав позивачу на розгляд та погодження робочу документацію.
27. Листом від 09.02.2023 №7103ВИХ-23-163 позивач погодив Управлінню проектну документацію.
28. 10.02.2023 відповідач отримав висновок експертизи №20538693.05.25.0024.23 щодо відповідності проектної документації вимогам законів та іншим нормативно-правовим актам з питань охорони праці, промислової безпеки за робочим проектом №460006626 "Ремонт вузла редукування ГРС Синельникове Дніпропетровського проммайданчика Запорізького ЛВУМГ".
29. Листом від 10.02.2023 №10/32 Управління передало позивачу проектну документацію.
30. Звертаючись з позовом у даній справі, позивач послався на те, що підрядник не виконав роботи у строки, визначені умовами договору, а тому просив суд стягнути з відповідача 1 717 225,61 грн пені та 655 550,42 грн штрафу.

Позиція Верховного Суду
31. Перевіривши повноту встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, та пояснення представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та заперечення, наведені у відзиві, Верховний Суд вважає що, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
32. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
33. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
34. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
35. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
36. Предметом спору у справі є вимоги позивача, як замовника послуг за договором, стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором підряду, щодо своєчасного виконання робіт.
37. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення унормовано статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
38. Отже, зміст зобов`язання становлять права та обов`язки його сторін. 
39. Метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів у зв`язку з чим особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет.
40. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
41. Згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
42. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
43. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
44. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
45. Частиною 1 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
46. Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
47. В ч.ч. 1, 4 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. 
48. Згідно з частиною 4 статті 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
49. В ч. 1 ст. 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
50. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
51. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
52. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
53. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
54. Пунктом 10.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток №3). до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.
55. Судами встановлено, що сторонами у Додатку № 3 до договору погоджено графік виконання робіт:
- розробка, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів 120 (тобто до 10.02.2023 включно);
- виготовлення, доставка вузла редукування, будівельно-монтажні роботи; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів 300 (тобто до 09.08.2023);
- пусконалагоджувальні роботи; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, кількість календарних днів 365 (тобто до 13.10.2023).
56. Водночас, судами встановлено, що 10.02.2023 відповідач отримав висновок експертизи №20538693.05.25.0024.23 щодо відповідності проектної документації вимогам законів та іншим нормативно-правовим актам з питань охорони праці, промислової безпеки за робочим проектом №460006626 "Ремонт вузла редукування ГРС Синельникове Дніпропетровського проммайданчика Запорізького ЛВУМГ" та листом від 10.02.2023 №10/32 Управління передало позивачу проектну документацію. Тобто роботи термін виконання яких погоджений сторонами до 10.02.2023 виконано.
57. На виконання умов договору сторонами було підписано акти приймання виконаних будівельних робіт від 28.02.2023 №1 (за лютий 2023 року) на суму 201 736,25 грн, від 03.07.2023 №1 (за липень 2023 року) на суму 265 650,79 грн (акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 03.07.2023 на суму 3 469 661,47 грн), від 25.07.2023 №1 (за липень-2 2023 року) на суму 77 945,52 грн.
58. Дослідивши подані сторонами докази судами встановлено, що відповідачем не було виконано роботи на загальну суму 9 365 005,97 грн, з огляду на що, позивачем за період з 14.10.2023 по 13.04.2024 нараховано відповідачу 1 717 225, 61 грн пені та 655 550,42 грн штрафу. Разом з цим, виконання послуг з розробки, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації виконано своєчасно 10.02.2023.
59. Таким чином суди зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 713 796,09 грн пені та 655 550,42 грн штрафу, відмовивши у стягненні 3 429,52 грн пені, нарахованої позивачем за невиконання першого етапу робіт.
60. Як вказувалось, скаржник звертаючись з касаційною скаргою зазначає про неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справі № 755/6962/19 (без зазначення дати постанови), від 15.03.2021 у справі № 922/4567/20, в якому вказано, що: "Дата підписання акту приймання виконаних робіт може свідчити про фактичну дату завершення робіт, а отже - і про порушення строків, якщо інше не доведено сторонами.".
61. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
62. Відповідно до положень вказаної норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
63. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
64. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
65. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 визначила критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.
66. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
67. Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація подібності правовідносин полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
68.  При цьому, необхідно виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
69. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
70. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
71. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.
72. Як вбачається з судових рішень у справі № 755/6962/19 предметом спору у справі були вимоги про визнання недійсним кредитного договору, тобто матеріально -правове обрунтування у вказаній справі не є подібним до підстав позову у справі, що розглядається Судом.
73. Щодо посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2021 у справі № 922/4567/20, суд касаційної інстанції вказує, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація щодо постанови Верховного Суду від 15.03.2021 у справі № 922/4567/20.
74. Отже, доводи касаційної скарги, викладені в обгрунтування підстави касаційного оскардження передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України не знайшли підтвердження.
75. Крім того, скаржник зазначає про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо визначення моменту належного виконання робіт, в контексті статей 530, 837, 846, 882 ЦК України та умов укладеного сторонами договору.
76. Так, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
77. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
78. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 908/3321/23, від 25.02.2025 у справі № 903/622/24, від 04.02.2025 у справі № 909/996/22.
79. Проаналізувавши доводи касаційної скарги в обґрунтування підстав касаційного оскарження передбачених п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, касаційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.
80. Як вбачається з доводів касаційної скарги скаржник вказує на неправильне застосування судами положень статей 530, 837, 846, 882 ЦК України. 
81. З цього приводу касаційний суд зауважує, що положення ст. 530 Цивільного кодексу України містять визначення строку (терміну виконання зобов`язань), ст. 837 цього кодексу містить загальне визначення договору підряду, ст. 846 Цивільного кодексу України передбачає строки виконання робіт, ст. 882 Цивільного кодексу України передбачає порядок передання та прийняття робіт. Тобто вказаними положеннями визначені загальні визначення щодо виконання робіт та надання послуг за договором підряду сторонами. При цьому як вказувалось, судами встановлено, що сторонами у договорі погодежно строки виконання окремих етапів робіт, у зв`язку з чим, суди дослідивши обставини справи та докази подані сторонами встановили, що відповідачем не було порушено строк виконання робіт за договором щодо етапу розробка, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації; граничний термін виконання робіт з дати підписання договору, а тому, суди встановили відсутність підстав для покладення на відповідача відповідльності, у вигляді пені у розмірі 3 429,52 грн, у зв`язку з несвоєчасним виконанням робіт за вказаним етапом.
82. Водночас, як вбачається з судових рішень у справі судами було встановлено та досліджено всі необхідні обставини для правильного вирішення спору у справі, судами правильно застосовано положення законодавства, яким врегульовано питання щодо покладення відповідльності на підрядника, у зв`язку з несвоєчасним виконанням робіт за договором. Тоді як, скаржником необгрунтовано належним чином в чому полягає неправильне застосування судами вкзаних положень законодавства, та як саме вони мали бути застосовані судами.
83. У контексті обраної скаржником підстави касаційного оскарження Верховний Суд констатує, що скаржник в касаційній скарзі лише окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між учасниками спору. Доводи касаційної скарги зводяться до власного розуміння та трактування скаржником положень, якими врегульовано питання покладення відповідальності на підрядника, у зв`язку з несвоєчасним виконанням робіт. Касаційна скарга за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судами оцінкою встановлених фактичних обставин справи, до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Відтак доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для скасування судових рішень у справі, не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
84. Відтак, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави та викладення відповідного правового висновку.
85. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстави касаційного оскарження передбачені положеннями п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України не підтвердилися, отже, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
86. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
87. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
88. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.
89. За таких обставин, доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга щодо оскарження рішення місцевого суду і постанови суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1,3 частини 2 статті 287 ГПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

Судові витрати
90. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі №910/2857/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй