ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 203/1721/24
провадження № 61-168св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпропетровська обласна рада,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Опара Ганна Вікторівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 03 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В., Пищиди М. М., і виходив з такого.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - Дніпропетровська обласна рада, про захист честі та гідності, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 , який за життя працював у 
КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» Дніпропетровської обласної ради на посаді завідувача відділення променевої діагностики. 
3. У лютому 2024 року їй стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_2 у своєму зверненні до Дніпропетровської обласної ради поширила неправдиву інформацію про її покійного сина, а саме: «... ОСОБА_4 помер в місцевій лікарні від алкогольної інтоксикації в лютому 2023 року після багаторічного зловживання алкоголю...». 
4. Зазначала, що поширена відповідачкою інформація на адресу різних органів державної влади є неправдивою та негативною, оскільки у ній стверджується про алкоголізм лікаря, її сина, а також його смерть від алкогольної інтоксикації, що є порушенням принципів моралі, неетичної поведінки в особистому та суспільному житті.
5. Посилалася на те, що зазначена інформація заподіяла шкоду її честі та гідності, завдала їй моральні страждання.
6. Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд: визнати недостовірною та такою, що ганьбить її честь і гідність інформацію, розповсюджену 
ОСОБА_2 у зверненні від 22 січня 2024 року, поданому до Дніпропетровської обласної ради (вх. №К-11); зобов`язати ОСОБА_2 спростувати у Дніпропетровській обласній раді недостовірну інформацію, розповсюджену у зверненні від 22 січня 2024 року (вх. №К-11) щодо причини смерті ОСОБА_3 та «багаторічного зловживання ним алкоголем»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди 100 000,00 грн.
Стислий виклад позиції відповідачки
7.   ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 , посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначала, що інформацію про те, що син позивачки помер від алкогольної інтоксикації вона довідалася від сторонніх осіб, більш того така інформація є загальновідомою. Крім того, оспорювана інформація була викладена у зверненні, поданому відповідно до Закону України «Про звернення громадян», нікому нею не поширювалася. Зазначене звернення та викладена у ньому інформація були спрямовані до відповідних органів для їх інформування. Будь-який причинно-наслідковий зв'язок між викладеною у її зверненні інформацією та нібито отриманою позивачкою шкодою відсутній.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 07 травня 
2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
9. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь і гідність 
ОСОБА_1 , інформацію, поширену ОСОБА_2 у зверненні від 22 січня 2024 року, поданому до Дніпропетровської обласної ради (вхідний №К-11), а саме: «... ОСОБА_4 помер в місцевій лікарні від алкогольної інтоксикації в лютому 
2023 року після багаторічного зловживання алкоголю...».
10. Зобов`язано ОСОБА_2 письмово спростувати у Дніпропетровській обласній раді недостовірну інформацію, поширену нею у зверненні від 22 січня 2024 року, поданому до Дніпропетровської обласної ради (вхідний №К-11), а саме: «... ОСОБА_4 помер в місцевій лікарні від алкогольної інтоксикації в лютому 
2023 року після багаторічного зловживання алкоголю...».
11. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної моральної шкоди у сумі 30 000,00 грн, компенсацію судових витрат у сумі 9 239,20 грн, разом - 39 239,20 грн.
12. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
13. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обґрунтованість заявленого позову в частині визнання поширеної відповідачкою відносно покійного сина позивачки інформації недостовірною та зобов`язання спростувати її у такий саме спосіб, у якій її було поширено.Зазначено, що інформацію було доведено до відома невизначеного кола осіб у зверненні відповідачки, поданому, у тому числі третій особі щодо питань, які не стосуються її статутної діяльності. Поширена інформація стосувалася певної фізичної особи - покійного сина позивачки, і ця інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, порушила особисті немайнові права останньої, тобто завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачки. 
14. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд зазначив, що наявний безпосередній причинний зв`язок між протиправними діями відповідачки з поширення недостовірної інформації та їх наслідками у вигляді душевних страждань, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Визначаючи розмір відповідного відшкодування, суд урахував ступінь, тривалість та глибину моральних страждань.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
15. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
16. Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року скасовано.
17. У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
18. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
19. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову. Зазначено, що звернення відповідачки до державних органів не може розглядатися як дія, що порочить честь, гідність та ділову репутацію відносно покійного сина позивачки, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених прав заявниці. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що зазначена відповідачкою у зверненні до державних органів інформація мотивована цілеспрямованими діями, направленими на приниження честі та гідності померлого.
Узагальнені доводи касаційної скарги
20. 30 грудня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Опара Г. В., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року і залишити в силі рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року.
21. Підставами касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявниця зазначає неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 755/17554/19, від 01 березня 2023 року у справі № 362/5617/19, від 11 жовтня 2023 року у справі № 758/13555/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
22. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не визначив характер поширеної відповідачкою інформації, не встановив чи є вона критикою, фактичними твердженнями чи оціночними судженнями.
23. Акцентує увагу на тому, що відповідачка звернулася з недостовірною інформацією до органу, який завідомо не компетентний таку інформацію перевіряти.
24. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсності поширеної відповідачкою інформації. Спірна інформація викладена у стверджувальній категоричній формі, не може вважатися оціночними судженнями та створює негативні оцінку особи - її сина, в очах громади, суспільства та колег, чим порушує її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації її сина, які він напрацьовував протягом усього свого життя.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25. Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
26. Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 203/1721/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
27. 18 лютого 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
28. 17 лютого 2026 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат 
Бездоля О. В., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
29. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що викладення інформації у зверненні не є поширенням інформації в розумінні Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію».
30. Акцентує увагу, що викладена у її зверненні інформація не була заявлена (розголошена) публічно, а була призначена тільки для вказаних у зверненні осіб.
31. Водночас, саме до компетенції третьої особи відноситься можливість звільнення керівництва КНТ «Дніпровський обласний клінічний центр діагностики та лікування», якому безпосередньо підпорядковується усі працівники. Водночас, якщо Дніпропетровська обласна рада вважала би, що вона є некомпетентним органом для розгляду її звернення, то зобов`язана була направити таку заяву для розгляду до відповідного компетентного органу.
32. Зазначає, що протиправної поведінки з її боку не було, оскільки згідно з чинним законодавством вона мала право оформити звернення (скаргу), а за викладену в зверненні інформацію вона не може бути притягнута до відповідальності, в тому числі і цивільно-правової. Крім того, не з її вини була розголошена іншим особам інформація, яка була у скарзі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
33.  ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , який працював у КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» Дніпропетровської обласної ради на посаді завідувача відділення променевої діагностики.
34.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
35. 22 січня 2024 року ОСОБА_2 подала, у тому числі, до Дніпропетровської обласної ради звернення, у якому, серед іншого, поширила таку інформацію: «... ОСОБА_4 помер в місцевій лікарні від алкогольної інтоксикації в лютому 2023 року після багаторічного зловживання алкоголю...».
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
36. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
37. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
38. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
39. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
40. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
41. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
42. Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
43. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
44. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
45. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
46. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
47. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
48. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
49. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
50. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
51. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
52. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
53. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
54. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
55. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ Karpyuk and others v. Ukraine, № 30582/04, 32152/04, § 188, 06 жовтня 2015 року).
56. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
57. Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
58. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).
59. Згідно з частиною першою статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, серед іншого, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
60. Верховний Суд уже неодноразово та послідовно зауважував, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.
61. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі 707/53/17, від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 554/10962/16-ц, 
від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц, від 16 листопада 2021 року у справі № 214/4203/19, від 21 лютого 2023 року у справі № 707/1132/22, 
від 22 лютого 2023 року у справі № 201/12324/20, від 06 квітня 2023 року у справі № 585/3074/21.
62. Схожий підхід застосовується і щодо інформації, викладеній у зверненнях до правоохоронних органів.
63. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 638/9228/18 вказано, що звернення особи до правоохоронних органів не може розглядатися як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав заявника.
64. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 червня 2019 року у справі № 310/5745/16-ц, від 23 листопада 2022 року у справі № 501/3208/19. 
65. Згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року у справі № 8-рп/2003, звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.
66. Встановивши, що оспорювана позивачкою інформація була викладена у зверненні відповідачки до органів державної влади і місцевого самоврядування, поданому на підставі статті 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» (про що зазначено у зверненні), та стосувалася вирішення питання про відсторонення від посади керівника КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції дійшов загалом правильного висновку, що у такому разі мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.
67. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що обставини, на які посилається позивачка, не можуть свідчити про наявність підстав для задоволення позову про захист честі та гідності позивачки у зв`язку із зазначенням відповідачкою у зверненні до органів державної влади і місцевого самоврядування інформації щодо причин смерті її сина.
68. Крім того, судами встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що зазначена відповідачкою у зверненні до державних органів інформація мотивована цілеспрямованими діями, направленими на приниження честі та гідності позивачки.
69. Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства частина перша статті 19 ЦК України).
70. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право, зокрема на відповідь (частина перша статті 277 ЦК України).
71. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та дійшов загалом правильного висновку про те, що наведена у зверненні, зокрема до Дніпропетровської обласної ради, інформація не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. Для відновлення своїх прав позивачка має можливість скористатися правом на відповідь та повідомити Дніпропетровській обласній раді достовірну інформацію про причину смерті її сина. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі та гідності, а тому також задоволенню не підлягає.
72. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
73. Водночас слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
74. Посилання касаційної скарги на відсутність необхідної компетенції у Дніпропетровської обласної ради, голові якої було адресоване звернення ОСОБА_2 , не впливають на можливість реалізації відповідачкою свого конституційного права. Звернення стосувалося питання перевірки діяльності керівника відповідачки - керівника КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_6. Серед державних органів, до яких було адресоване таке звернення, є і правоохоронний орган.
75. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
76. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
77. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
78. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Опара Г. В., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення апеляційного суду.
79. При цьому касаційна скарга не містить самостійних доводів щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а тому з огляду на положення частини першої статті 400 ЦПК України справа в цій частині не переглядається в касаційному порядку.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Опара Ганна Вікторівна, залишити без задоволення.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович