УХВАЛА

23 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №560/8527/25
адміністративне провадження № К/990/6434/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
перевірив касаційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №560/8527/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" від 16 січня 2025 року №ЦО 575, яким скасовано ОСОБА_1 2 групу інвалідності довічно, та встановлено 3 групу інвалідності строком на 1 рік.
13 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №560/8527/25. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року справу №560/8527/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення, оскільки проведення перевірок обґрунтованості рішень, прийнятих медико-соціальними експертними комісіями Центром оцінювання функціонального стану особи стало одним з головних направлень, пов`язаних з подоланням корупційних скандалів в регіональних МСЕК та одним з етапів в ланцюжку заходів державного реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності особам МСЕК. Відтак, на виконання одного з головних завдань, пов`язаних з реформування всієї системи медико - соціальної експертизи, відповідачем, на якого покладені права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи, в межах повноважень визначених чинним законодавством був проведений ретельний та обґрунтований аналіз документів медико-експертної справи позивача ОСОБА_1 на підтвердження законних підстав експертного рішення МСЕК щодо встановлення йому ІІ групи інвалідності, загальне захворювання, безстроково та прийняте відповідне рішення. 
Крім того, скаржник зауважив, що перевірка Центром оцінювання функціонального стану обґрунтованості рішень, прийнятих медико-соціальними експертними комісіями з підстав, передбачених Порядком проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, на даний час має масовий характер, до справ про перегляд рішень МСЕК Центром оцінювання функціонального стану прикута увага громадськості і такий інтерес є значним (про це свідчить, зокрема, велика кількість актуальних на сьогоднішній день публікацій в медіа, які знаходяться у відкритому доступі в інтернет-мережі та присвячені саме цим питанням). 
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
Суд зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Суд звертає увагу, що наведені у касаційній скарзі доводи щодо наявності значного суспільного інтересу фактично зводяться до загальної характеристики процесу реформування системи медико-соціальної експертизи та суспільної уваги до діяльності МСЕК як такої. Водночас сам по собі контекст реформування певної сфери публічних правовідносин або наявність медійного інтересу до відповідної тематики не є тотожними наявності значного суспільного інтересу саме до конкретної справи в розумінні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зміст касаційної скарги не містить аргументів, які б свідчили, що предмет цього спору виходить за межі індивідуального публічно-правового конфлікту між сторонами та має потенціал впливу на невизначене коло осіб, формування державної політики або захист базових конституційних цінностей. Посилання на загальнодержавний характер боротьби з корупційними проявами у сфері МСЕК не конкретизовані з огляду на обставини цієї справи та не доводять, що саме ухвалене судове рішення створює ризики системного або нормативного характеру.
Щодо тверджень про виняткове значення справи для скаржника, Суд зазначає, що така підстава передбачає наявність особливих, індивідуалізованих обставин, які істотно відрізняють спір від типових категорій справ та зумовлюють необхідність касаційного перегляду задля забезпечення єдності правозастосування. Натомість доводи скаржника зводяться до незгоди з оцінкою доказів та правовими висновками судів попередніх інстанцій, а також до вказівки на масовий характер аналогічних перевірок. Проте сам по собі масштаб діяльності суб`єкта владних повноважень або кількість подібних спорів не трансформує конкретну справу в таку, що має виняткове значення у розумінні процесуального закону.
Суд також враховує, що негативні наслідки виконання судового рішення для сторони спору є звичайним процесуальним наслідком вирішення справи по суті та не можуть розглядатися як критерій винятковості. Відсутні обґрунтування того, що без касаційного перегляду у цій справі виникне правова невизначеність або буде порушено єдність судової практики.
Скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
Посилання скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.
У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Отже, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення прийняті у справі, яка розглянута за правилами спрощеного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №560/8527/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.М. Соколов

С.А. Уханенко