УХВАЛА

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 308/5691/25
провадження № 61-3790ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія 
«Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
встановив:
У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося 
до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 30 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської 
області від 30 вересня 2025 року та ухвалено нове, яким повністю задоволено позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №00398-07/2023 від 13 липня 2023 року 
в розмірі 39 000, 00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 
в розмірі 10 000, 00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 29 000, 00 грн.
Скасовано додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2025 року та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні заяви адвоката Сочки В. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 
у повному обсязі.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6 056, 00 грн.
23 березня 2026 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат 
Сочка В. І. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року у вказаній справі.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.
Ціна позову в цій справі становить 39 000, 00 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328, 00 грн * 250 = 832 000, 00 грн).
Заявник у касаційній скарзі посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зазначає, що ухвалення оскаржуваного судового рішення демонструє випадок неправильного застосування судом помилкових висновків щодо визначення належних та допустимих доказів, якими підтверджується факт надання кредитних коштів за кредитним договором.
Вважає, що постанова апеляційного суду у цій справі винесена без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Більш того, таке посилання заявника фактично зводиться до неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Проте наведене є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту 
будь-якої касаційної скарги та не дає підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Крім того, заявник посилається на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що він буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, 
під час потенційного розгляду інших справи. 
Проте таке посилання не дає підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, оскільки заявником не зазначено, у якій саме конкретній справі (номер справи) 
він позбавлений можливості спростувати такі обставини. Вказівка у касаційній скарзі про потенційне інше судове провадження в майбутньому не є іншою справою, яка перебуває на розгляді в суді.
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі 
не підлягають окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої 
статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 
2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко