РІШЕННЯ
Іменем України

02 березня 2026 року 
м. Київ

справа №990/408/25
касаційне провадження № П/990/408/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Блажівської Н.Є., Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

за участю:
секретаря судового засідання - Калініна О.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Петренко Ю.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, відповідач, комісія), в якій просив суд:

визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 29 липня 2025 року № 230/ас-25, прийняте у складі колегії № 2, яким визнано ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм соціальної компетентності та визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного загального суду Костенко В.Г. набрав 712,567 бала;

зобов`язати ВККС повторно провести співбесіду з Костенком В.Г. у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/ зп-23 (зі змінами), з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: 3) законності актів Вищої ради правосуддя, ВККС.

Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1 - 3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

За приписами частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Гончарова І.А., Блажівська Н.Є., Олендер І.Я., Ханова Р.Ф., Юрченко В.П.

Ухвалою від 02 вересня 2025 року Верховний Суд відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду на 29 вересня 2025 року о 12:00 год.

22 вересня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову.

24 вересня 2025 року від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі. 

29 вересня 2025 року суддя Блажівська Н.Є. подала заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України.

Ухвалою від 29 вересня 2025 року Верховний Суд у задоволенні заяви про самовідвід судді Блажівської Н.Є. відмовив. 

В судовому засіданні 29 вересня 2025 року представник відповідача надав пояснення, у справі оголошено перерву до 08 грудня 2025 року. 

28 листопада 2025 року від позивача надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була задоволена ухвалою Суду від 01 грудня 2025 року.

У судовому засіданні 08 грудня 2025 року сторони надали пояснення по суті спору: позивач наполягав на відсутності належної мотивації у рішенні ВККС щодо оцінювання його соціальної компетентності, тоді як представник відповідача вважав рішення комісії законним та таким, що прийняте в межах її повноважень. У справі оголошено перерву до 09 лютого 2026 року о 12:00 год.

В судових засіданнях 09 лютого 2026 року Судом досліджені матеріали справи, а також відеозапис співбесіди ВККС із ОСОБА_1 . Оголошено перерву до 02 березня 2026 року о 16:30 год.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних загальних судах, із заявою про участь в якому звернувся, у тому числі ОСОБА_1 (далі - конкурс).

Рішенням комісії від 04 березня 2024 року № 147/ас-24 ОСОБА_1 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).

Рішенням комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 затверджено декодовані результати третього етапу кваліфікаційного іспиту та загальні результати першого етапу «Складення кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу. Визначено, що позивач за результатом першого етапу кваліфікаційного оцінювання отримав 315,9 бала й допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Рішенням комісії від 29 липня 2025 року № 230/ас-25 встановлено, що під час проведення спеціальної перевірки не отримано інформації, яка може свідчити про невідповідність вимогам до кандидата на посаду судді, стосовно ОСОБА_1 . Визначено, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 набрав 712,567 бала. Визнано ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм соціальної компетентності.

Не погодившись із рішеннями ВККС від 29 липня 2025 року № 230/ас-25, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача. 

Позивач зазначає, що оскаржуване рішення ВККС не відповідає вимогам належної мотивованості, визначеним частиною п`ятою статті 101 та частиною третьою статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На його думку, рішення в значній частині містить лише узагальнені твердження щодо проявів поведінки чи відповідей під час співбесіди, які не підкріплені конкретними фактами або аналізом змісту наданих пояснень. Позивач підкреслює, що відсутність індивідуалізованих мотивів позбавляє його можливості зрозуміти, які саме обставини стали підставою для виставлення низьких балів за показниками критерію соціальної компетентності.

ОСОБА_1 вказує, що комісія обмежилася декларативними формулюваннями щодо його здатності до комунікації та мотивації, не наводячи прикладів конкретних відповідей або фрагментів співбесіди, які б підтверджували відповідні висновки. Він наголошує, що наведені мотиви щодо показників «ефективна взаємодія» та «емоційна стійкість» взагалі відсутні, що свідчить про неповноту дослідження доказів та порушення вимоги про всебічне оцінювання. 

Позивач стверджує, що комісія не надала належної оцінки його письмовим поясненням, а також мотиваційному листу. Він зазначає, що рішення не містить аналізу відповідних документів і не пояснює, чому інформація, наведена ним у письмових поясненнях та під час співбесіди, не була врахована або була оцінена як недостатня. На переконання позивача, така неповнота аналізу свідчить про недотримання комісією принципу обґрунтованості та про формальний характер оцінювання.

Позивач також вказує, що неналежний рівень мотивування оскаржуваного рішення порушує принцип юридичної визначеності, що є складовою верховенства права. Оскільки рішення комісії має істотні наслідки для його професійної діяльності, він повинен мати можливість чітко зрозуміти, які саме недоліки виявлені комісією та яким чином ці недоліки співвідносяться з установленими законом критеріями. Відсутність такої можливості, на думку позивача, свідчить про порушення його права на справедливу процедуру.

Позиція комісії.

Відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що кваліфікаційне оцінювання ОСОБА_1 проведено у повній відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішення комісії від 22 січня 2025 року № 20/зп-25.

Комісія наголошує, що оцінка відповідності кандидата критеріям компетентності, у тому числі соціальної, здійснюється членами комісії в межах їх дискреційних повноважень на підставі внутрішнього переконання, сформованого за результатами дослідження досьє та співбесіди.

На думку ВККС, оскаржуване рішення містить усі необхідні мотиви та правові підстави, зокрема, опис обставин, встановлених під час співбесіди, які вплинули на оцінку окремих показників соціальної компетентності. Комісія вказує, що позивач не позбавлявся можливості надавати пояснення та доповнювати матеріали досьє, був ознайомлений з показниками оцінювання, а також не заявляв клопотань про перерву чи подання додаткових доказів під час співбесіди.

Також комісія зазначає, що суд не може втручатися у її адміністративний розсуд або фактично зобов`язувати ухвалити певне рішення за результатами оцінювання. Зважаючи на дотримання процедури та наявність мотивів у рішенні, ВККС просить відмовити у задоволенні позову повністю.

IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) конкурс на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду проводиться ВККС відповідно до Закону та положення про проведення конкурсу.

Відповідно до частин третьої - п`ятої цієї статті для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС ухвалює рішення про його оголошення, розміщує відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті і веб-порталі судової влади та публікує її у визначених нею друкованих засобах масової інформації не пізніш як за місяць до дня проведення конкурсу. Загальний порядок подання заяви для участі у конкурсі та умови його проведення визначаються ВККС. Інформація про подання заяви для участі у конкурсі на заміщення конкретної вакантної посади судді оприлюднюється на офіційному веб-сайті ВККС.

На виконання зазначених вище положень Закону комісією рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 оголошено конкурс на зайняття 532 вакантних посад суддів в апеляційних судах згідно з додатком, в якому позивач виявив бажання взяти участь.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» внесено зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема викладено в новій редакції Розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення». Вказаний Закон набрав чинності 30 грудня 2023 року.

Відповідно до пункту 57 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».

На момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, був на етапі подання документів особами, які виявили бажання взяти участь у ньому, відтак його продовження та завершення повинно відбуватися за правилами, визначеними Законом України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, чинній з 30 грудня 2023 року.

Статтею 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

З урахуванням змісту частини другої статті 79-3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду) Закону.

Процедуру проведення комісією кваліфікаційного оцінювання врегульовано главою 1 розділу V Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Отже, необхідною умовою зайняття посади судді є проходження кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Частиною другою статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Визначено критерії кваліфікаційного оцінювання: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Рішенням комісії від 22 січня 2025 року № 20/зп-25 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення № 20/зп-25). 

Пунктами 1.3 - 1.4 Положення № 20/зп-25 передбачено, що завданням кваліфікаційного оцінювання є встановлення відповідності кандидата на посаду судді вимогам до посади судді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики згідно з визначеними показниками, а основними принципами кваліфікаційного оцінювання є автономність, запобігання конфлікту інтересів, об`єктивність, неупередженість, прозорість, публічність, рівність умов для кандидатів на посаду судді.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 успішно пройшов перший етап конкурсу «Складання кваліфікаційного іспиту» та підтвердив відповідність критерію професійної компетенції. Вказаний факт не є спірним у цій справі.

Спірним у цій справі є дії комісії та її висновки, сформульовані на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» за результатами дослідження соціальної компетентності позивача.

Відповідно до пунктів 2.8. - 2.12 Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію соціальної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: ефективна комунікація, ефективна взаємодія, стійкість мотивації, емоційна стійкість.

Ефективна комунікація - це здатність судді (кандидата на посаду судді) ефективно використовувати комунікацію як інструмент для формування повного розуміння ситуації, встановлення взаєморозуміння та консенсусу у взаємодії з іншими.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику ефективної комунікації, якщо вміє чути та розуміти точку зору інших; чітко та структуровано доносить свою позицію; обґрунтовує свої рішення раціональними, цілісними та послідовними аргументами; здатний відстоювати свою позицію та впливати на думку інших; впевнено та переконливо виступає перед аудиторією.

Ефективна взаємодія - це здатність судді (кандидата на посаду судді) будувати конструктивні стосунки з колегами та іншими представниками професійного середовища на основі професійних цілей та цінностей, а не особистих інтересів.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику ефективної взаємодії, якщо проявляє повагу та докладає свідомих зусиль для розуміння інших точок зору; не провокує сам та не допускає виникнення міжособистісних конфліктів; здатний вживати ефективних заходів для вирішення робочих суперечок.

Стійкість мотивації - це усвідомлена мотивація судді (кандидата на посаду судді) до тривалого виконання професійних обов`язків судді в межах закону.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику стійкості мотивації, якщо має та демонструє усвідомлену (не ситуативну) мотивацію до роботи на посаді судді; розуміє всі виклики та складнощі такої роботи; може переконливо пояснити, що мотивує його до роботи на посаді судді (ці фактори співпадають із реальними умовами роботи в межах правого поля); має сталу та усвідомлену мотивацію до служіння суспільству та розбудови правової держави.

Емоційна стійкість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) ефективно управляти своїми емоційними станами.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику емоційної стійкості, якщо він на прикладах доводить свою здатність проявляти емоційну стійкість у стресових ситуаціях та під психологічним тиском; переконливо на прикладах розповідає, як відновлюється від стресу та напруги у професійній діяльності, та демонструє під час співбесіди здатність утримувати фокус та зберігати емоційну рівновагу, відповідаючи на запитання членів Комісії, в тому числі складні та провокаційні (зокрема, щодо статків, доходів, доброчесності тощо).

Вага критерію соціальної компетентності та його показників визначена таким чином: соціальна компетентність - 50 балів, з яких: ефективна комунікація - 12,5 бала; ефективна взаємодія - 12,5 бала; стійкість мотивації - 12,5 бала; емоційна стійкість - 12,5 бала.

Комісія, надаючи оцінку соціальній компетенції позивача, вказала, що:

«Кандидат часто ухилявся від відповіді на прямі запитання членів комісії (https://youtu.be/pXiM6YKa3hY?t=17457), повторював заздалегідь підготовлені тези без належного реагування на уточнювальні запитання.

Мета зайняття посади судді апеляційної інстанції сформульована досить абстрактно (https://youtu.be/pXiM6YKa3hY?t=17727).

Комісія зауважує, що оцінювання кандидата за критерієм соціальної компетентності здійснюється за активної участі кандидата в підтвердженні власної відповідності встановленим показникам критерію. Пасивна позиція або надання лише формальних відомостей, без належного обґрунтування, саморефлексії та фахового змісту, можуть негативно впливати на оцінювання комісією відповідного критерію.

Водночас кандидат під час співбесіди не продемонстрував здатності чітко та структуровано доносити свою позицію (https://youtu.be/pXiM6YKa3hY?t=18320), обґрунтовувати свої рішення раціональними, цілісними та послідовними аргументами, відстоювати свою позицію та впливати на думку інших, впевнено та переконливо виступати перед аудиторією.

У процесі діалогу з членами комісії щодо мотивів, які спонукали до участі в конкурсі ОСОБА_1 не продемонстрував достатньої усвідомленості мотивації до роботи на посаді судді. Зокрема, кандидату не вдалось переконливо пояснити, чому загальносуспільні цілі, яких він прагне досягти, зайнявши посаду судді апеляційного суду, не можуть бути реалізовані ним в процесі нинішньої його діяльності.

Відповідно до пункту 5.7 Положення № 20/зп-25 критерії (показники) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» оцінюються комісією у складі палати або колегії шляхом обчислення середнього арифметичного бала. У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» комісією у складі колегії обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок всіх членів колегії.

За результатами оцінювання вказаних вище обставин комісія дійшла висновку про наявність підстав для зменшення кількості балів за критерієм соціальної компетентності за показником «ефективна комунікація» та «стійкість мотивації».

За результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за цим критерієм, становить 34 бали із 50 можливих, що є нижчим за 75 % (37,5 бала), а тому комісія виснує, що кандидат не відповідає критерію соціальної компетентності».

Оцінюючи мотиви рішення ВККС щодо встановлення відповідності позивача критерію соціальної компетентності, Суд виходить із того, що Положення № 20/зп-25 визначає зміст кожного із відповідних показників та покладає на комісію обов`язок мотивовано пояснити, яким чином поведінка кандидата під час співбесіди та аналізу матеріалів досьє вплинула на виставлення конкретної оцінки. Згідно із приписами частини п`ятої статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення ВККС має містити мотиви, з яких комісія дійшла відповідних висновків, що передбачає необхідність надання не лише загальних формулювань, а й індивідуалізованих пояснень щодо кожного показника, який підлягав оцінюванню.

Суд окремо звертає увагу на те, що вимога щодо мотивованості рішень суб`єктів владних повноважень випливає не лише зі спеціального законодавства про судоустрій, а й із загального принципу обґрунтованості рішень, закріпленого у статті 2 КАС України. Усталена практика Великої Палати Верховного Суду виходить з того, що адміністративний акт повинен містити достатній обсяг мотивів, які дозволяють особі чітко зрозуміти фактичні та правові підстави прийнятого рішення та забезпечують можливість ефективного судового контролю за його законністю. Відсутність мотивів або їх декларативний характер свідчать про порушення вимог належного адміністративного провадження.

У контексті показника «ефективна комунікація» комісія присудила кандидату 8,333 бала із 12,5 можливих. Комісія зазначила, що кандидат начебто ухилявся від відповідей на прямі запитання, повторював заздалегідь підготовлені тези та не продемонстрував здатності чітко і структуровано формулювати свою позицію. Однак такі узагальнені твердження самі по собі не містять конкретизації, яка б давала змогу встановити, у чому саме проявилася відсутність ефективної комунікації, визначеної пунктом 2.9 Положенням № 20/зп-25. Комісія не навела прикладів конкретних відповідей кандидата, не зазначила, яке саме питання залишилося без змістовної реакції, чим саме продемонстрована «заготовленість» тез та в чому полягала відсутність логічності чи послідовності аргументації. Формальне посилання на часові позначки у відеозаписі без опису фактичних обставин діалогу не можна вважати належним обґрунтуванням, оскільки таке посилання не дозволяє суду перевірити коректність висновку комісії без самостійного аналізу відеоматеріалу, що суперечить принципу самодостатності адміністративного акта. За таких обставин комісія фактично обмежилася загальними оціночними міркуваннями, які не дають змоги встановити зв`язок між змістом висновку та методологічними вимогами Положення № 20/зп-25.

У частині оцінювання показника «ефективна взаємодія» комісія надала кандидату 8,667 бала із 12,5, однак мотивувальна частина рішення взагалі не містить будь-яких пояснень причин такого балу. Хоча пункт 2.10 Положення № 20/зп-25 передбачає необхідність оцінювання здатності кандидата до конструктивної взаємодії, уникнення міжособистісних конфліктів та ефективного врегулювання суперечок, у рішенні немає посилань на поведінку чи відповіді кандидата, які б свідчили про певні недоліки у цих аспектах. Відсутність будь-якого опису фактів, що вплинули на оцінку, свідчить про те, що виставлення 8,667 бала здійснено без індивідуалізованого обґрунтування, що порушує вимоги частини п`ятої статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо показника «стійкість мотивації» комісія визначила кандидату 8,333 бала із 12,5, посилаючись у загальних рисах на недостатню усвідомленість професійної мотивації та неспроможність розкрити підстави для переходу на посаду судді апеляційного суду. Однак рішення не містить аналізу змісту мотиваційного листа, не наведено тексту чи змісту відповідей кандидата, які б підтверджували такі висновки, і не зазначено, які саме твердження визнано непереконливими. Пункт 2.11 Положення № 20/зп-25 вимагає встановлення мотивів через аналіз усвідомленості, тривалості та стійкості професійних намірів кандидата, але рішення не містить жодної індивідуалізованої оцінки. За таких обставин Суд вважає, що виставлення 8,333 бала за цим показником не супроводжено достатніми мотивами, які дозволяли б перевірити логічний зв`язок між відповідями кандидата та зниженням балу.

Стосовно показника «емоційна стійкість» комісія присудила кандидату 8,667 бала із 12,5 можливих, проте рішення не містить жодного пояснення щодо причин такого зниження оцінки. Пункт 2.12 Положення № 20/зп-25 вимагає аналізу здатності кандидата управляти емоціями, зберігати рівновагу та реагувати на складні або провокаційні запитання, проте жодного опису поведінки кандидата, яка могла б свідчити про недотримання цих критеріїв, у рішенні не наведено. Відсутність мотивів унеможливлює перевірку обґрунтованості виставлених 8,667 бала й свідчить про порушення принципу юридичної визначеності та вимог щодо прозорості прийняття адміністративних рішень.

Суд підкреслює, що Положення № 20/зп-25 вимагає не просто формального присвоєння певного бала за показником, а встановлення причинного зв`язку між конкретними відповідями, поведінкою кандидата під час співбесіди та вимогами, які містяться у відповідному індикаторі. Без такого зв`язку рішення комісії набуває ознак декларативності та не дає можливості ані кандидату, ані суду, ані незалежному спостерігачу зрозуміти, які саме прояви поведінки стали підставою для зниження балу. Такий підхід суперечить принципу прозорості процедур кваліфікаційного оцінювання.

Узагальнюючи наведене, Суд зазначає, що рішення ВККС у частині встановлення відповідності позивача критерію соціальної компетентності, де було присуджено 34 бали із 50 можливих (8,333 - за ефективну комунікацію, 8,667 - за ефективну взаємодію, 8,333 - за стійкість мотивації, 8,667 - за емоційну стійкість), не містить достатніх і конкретних мотивів, які б обґрунтовували кожну окрему оцінку. 

Сукупність викладених у рішенні загальних тверджень не дозволяє встановити логічний зв`язок між поведінкою кандидата та зниженням балів, що суперечить вимогам статей 2 та 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не відповідає критерію обґрунтованості, визначеному статтею 2 КАС України.

Суд враховує, що Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно висловлює правову позицію, згідно з якою надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).

При цьому, досліджуючи межі дискреційних повноважень адміністративних органів, ЄСПЛ виснував, що згідно із загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства», від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру», від 02 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії»).

Очевидно, що у процесі ухвалення рішення на підставі дискреції мають бути враховані також і фактичні обставини, які супроводжують цей процес. У разі якщо відповідний орган користується своїм дискреційним повноваженням, він не повинен допускати помилок під час констатації юридичних фактів. Помилки в оцінці фактичних обставин, неправильні розрахунки, проведені ним, - все це може викликати незаконність (протиправність) прийнятого на підставі дискреції рішення. Подібні наслідки викликають також і випадки, коли під час прийняття акта на підставі дискреції адміністративний орган допускає очевидні прорахунки в оцінках. Очевидна та своєчасно не виправлена помилка уповноваженого адміністративного органу щодо фактичних обставин під час ухвалення рішення на підставі дискреції також може свідчити про наявність ознак зловживання владою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема, у постановах від 20 березня 2025 року у справі № 990/85/24, від 28 листопада 2024 року у справі № 990/92/24) наголошувала, що наділення комісії свободою розсуду під час оцінки кандидата на посаду судді критеріям доброчесності - не означає, що такий розсуд не має меж. У всякому випадку, межа розсуду виключає свавільність дій та використання наданих повноважень не з легітимною метою, тобто не з метою, задля досягнення якої повноваження надані. Іншими словами, процедура оцінювання кандидата повинна бути правовою.

Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду комісією питання про надання чи відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидатам на посаду судді, питання про рекомендування яких на посаду судді розглядалося комісією, так і незалежному сторонньому спостерігачу.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежать від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають демонструвати, приміром, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася комісія, коли оцінювала відповідність цього кандидата критеріям особистої, соціальної компетенції, доброчесності чи професійної етики.

З огляду на викладене Суд вважає, що вмотивоване рішення комісії про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді за критеріями соціальної компетентності, є не лише формальним дотриманням вимог закону, а має забезпечити дотримання принципу правової визначеності у питанні встановлення підстав для такого висновку.

Суд наголошує на тому, що відповідно до частини п`ятої статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення ВККС, палат та колегій комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів комісії.

Як зазначалося вище, деякі бали під час оцінювання критеріїв соціальної компетенції були нижче максимальних, проте комісією не надано обґрунтування причин виставлення таких балів.

Суд вказує на те, що у процедурі розв`язання комісією питання про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді, негативне рішення має містити не лише покликання на визначені законом підстави такого визнання, а й мотиви, з яких комісія дійшла висновку про наявність обставин, з якими пов`язується обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата критеріям особистої та соціальної компетентності. Відтак будь-яка оцінка комісії під час оцінювання особистої та соціальної компетенції має бути мотивованою.

Узагальнюючи встановлені обставини та здійснений правовий аналіз, Суд доходить висновку, що ВККС, ухвалюючи рішення від 29 липня 2025 року № 230/ас-25 у частині встановлення відповідності позивача критерію соціальної компетентності, не дотрималася вимог частини п`ятої статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості мотивування рішення та не навела достатніх, конкретних і індивідуалізованих обґрунтувань виставлення оцінок за кожним із відповідних показників.

Попри те, що комісія присудила ОСОБА_1 34 бали із 50 можливих, рішення не містить пояснення, які фактичні дані, відповіді чи поведінкові прояви стали підставою для зниження оцінок за такими показниками соціальної компетентності, як ефективна комунікація, ефективна взаємодія, стійкість мотивації та емоційна стійкість. Загальні зауваження про «неструктурованість відповідей», «неусвідомленість мотивації» або «повторення підготовлених тез» не можуть розглядатися як належна мотивація, оскільки не розкривають зв`язку між встановленими проявами та зниженим балом, а також не містять посилань на конкретні епізоди співбесіди.

Посилання комісії на відеозапис співбесіди саме по собі не може вважатися належним мотивуванням рішення. Відеозапис є лише доказом, а не мотивом адміністративного акта. Комісія повинна не просто вказати часову позначку, а викласти фактичні обставини, які вона взяла до уваги, та пояснити, яким чином ці обставини вплинули на оцінку кандидата. Покладання на суд обов`язку самостійно досліджувати зміст відеозапису з метою встановлення мотивів комісії суперечить принципам належного адміністративного провадження та юридичної визначеності.

Доводи відповідача про наявність у рішенні достатньої мотивації Суд відхиляє, оскільки формальне зазначення окремих загальних фраз або часових позначок відеозапису співбесіди не може замінити чіткого й послідовного викладення фактичних підстав оцінювання кандидата відповідно до вимог Положення № 20/зп-25. Обов`язок навести мотиви покладається саме на комісію, а не на суд, який не може самостійно реконструювати їх через аналіз відеоматеріалів чи припущення.

За таких умов Суд констатує, що межі дискреційних повноважень комісії були застосовані без дотримання принципів правової визначеності, прозорості та обґрунтованості, що суперечить як вимогам національного законодавства, так і стандартам, виробленим практикою ЄСПЛ та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду. Відсутність мотивів позбавляє кандидата можливості зрозуміти причини прийнятого рішення, а суд - здійснити повноцінний контроль його законності.

Отже, висновок комісії про те, що позивач не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді за критерієм соціальної компетентності, не є обґрунтованим та не відповідає вимогам закону. Такий недолік є істотним і виключає можливість визнання рішення в цій частині законним та таким, що ґрунтується на належно встановлених фактичних обставинах.

Разом із тим Суд підкреслює, що оцінка відповідності кандидата критеріям кваліфікаційного оцінювання, у тому числі критерію соціальної компетентності, належить до дискреційних повноважень ВККС. Суд не підміняє собою комісію в частині визначення змісту такої оцінки та кількості балів, а здійснює лише контроль законності процедури кваліфікаційного оцінювання та достатності мотивів прийнятого рішення. Саме тому виявлене порушення у вигляді неналежного мотивування рішення є підставою для його скасування та повторного розгляду питання комісією.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на обґрунтованість і наявність підстав до задоволення позовних вимог, колегія суддів вбачає за необхідне присудити на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань ВККС.

Керуючись статтями 2, 22, 139, 241 - 246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. 

Визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 29 липня 2025 року № 230/ас-25.

Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України повторно провести співбесіду з ОСОБА_1 у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах, оголошеного рішенням комісії від 14 вересня 2023 року № 94/ зп-23 (зі змінами), з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (03109, Україна, місто Київ, вулиця Генерала Шаповала, будинок, 9; код ЄДРПОУ 37316378) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).

Повний текст рішення складено 09 березня 2026 року.

Головуючий суддя І. А. Гончарова

Судді Н. Є. Блажівська

І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова

В. П. Юрченко