ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 317/6518/24
провадження № 51-3617 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Запорізького апеляційного суду від 05 серпня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2025 року
 ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. 
2. Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні. 
3. Запорізький апеляційний суд 05 серпня 2025 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким
ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
4. За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7  19 квітня 2024 року приблизно о 18:20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух на 281 км автодороги Н-23 Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя на території Запорізького району Запорізької області, з боку м. Нікополь в напрямку м. Запоріжжя зі швидкістю 140 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній автодорозі. В салоні вищевказаного автомобіля на передньому пасажирському місці перебував неповнолітній ОСОБА_9 , на задньому пасажирському місці знаходився ОСОБА_8 .
5. Під час руху у вказаному напрямку водій ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а також порушення координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи зі злочинною недбалістю, маючи технічну можливість уникнути ДТП, проїхавши заокруглення проїзної частини автодороги Н-23 Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя вліво, змінив напрямок свого руху вліво, в результаті чого допустив занос керованого автомобіля вправо, виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, де допустив перекидання керованого транспортного засобу в кювет.
6. Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.9 «а», 10.1 Правил дорожнього руху, невиконання яких, згідно висновку експерта знаходяться в причинному зв`язку з подією даної ДТП.
7. У результаті ДТП пасажир автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
8. Таким чином ОСОБА_7 вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
9. У касаційних скаргах, доводи яких за своїм змістом є аналогічними, захисник ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просять змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та, застосувавши положення ст. 69 КК призначити останньому покарання у виді штрафу. 
10. На обґрунтування своїх доводів вказують, що суд апеляційної інстанції не врахував всіх обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме позитивних даних, які характеризують засудженого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та матері похилого віку, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також думку потерпілого щодо міри призначеного засудженому покарання. Вважають, що вирок апеляційного суду не відповідає ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
11. На адресу суду від прокурора надійшли заперечення на касаційні скарги захисника та потерпілого, у яких він, наводячи відповідні аргументи просить касаційні скарги залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
12. У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали касаційні скарги сторони захисту та потерпілого, просили їх задовольнити. Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційних скарг, просила рішення суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Мотиви Суду
13.Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
14. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
15. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
16. Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
17. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК та правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оспорюються.
18. Доводи захисника та потерпілого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
19. Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
20. Згідно з положеннями ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
21. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення, належним чином його обґрунтувавши.
22. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, у тому числі і за апеляційними скаргами захисника та потерпілого, погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК та призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. При цьому, обираючи вид та розмір покарання, суд урахував особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, відсутність судимостей, наявність постійного місця реєстрації, офіційне працевлаштування, позитивну характеристику за місцем роботи та нагородження грамотами і відзнаками, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та матері похилого віку, хворобу на цукровий діабет. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, сприяння органу досудового розслідування в розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.
23. Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 основного покарання суд не знайшов, зауваживши, що обставини на які посилались захисник та потерпілий в обґрунтування заявлених апеляційних вимог, вже були враховані судом першої інстанції у повному обсязі та дали право суду призначити обвинуваченому основне покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді 2 років обмеження волі. 
24. Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважила, що при призначенні основного покарання поза увагою суду першої інстанції не залишились обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.Керування в такому стані є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе та власності третіх осіб.
25. Отже, з огляду на рівень суспільної небезпечності як особи обвинуваченого, так і вчиненого ним діяння, а також встановлених судом фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, наявності передбачених ст. 66 КК та відсутності передбачених ст. 67 КК обставин, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що вирішення судом питання про призначення обвинуваченому основного покарання з огляду на вимоги статті 50, 65 КК узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу. Призначення основного покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК у виді штрафу, на чому наполягали сторона захисту та потерпілий, на переконання колегії, буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. З таким висновком погоджується й колегія суддів.
26. Разом із тим, суд апеляційної інстанції, погодився із доводами прокурора у частині неправильного застосування місцевим судом положень ст. 69 КК у частині призначення додаткового покарання та з посиланням на норми матеріального закону, урахувавши обставини, які впливають на призначення покарання в їх сукупності, а також конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК розмірі.
27. Таким чином, суд апеляційної інстанції скасувавши вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, ухвалив новий вирок, яким
ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки. Призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК.
28. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК. 
29. Обставини, на які посилаються захисник та потерпілий у касаційних скаргах, та які здебільшого характеризують особу засудженого, вже були враховані судом апеляційної інстанції при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 69 КК. 
30. Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційні скарги захисника та потерпілого слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 05 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3