ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 360/237/25
провадження № К/990/35277/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Загороднюка А. Г., Радишевської О. Р.
розглянув у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, поновлення на посаді, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Рижкова Анатолія Олександровича на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, постановлену у складі головуючого судді Кисельова Є. О., та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Блохіна А. А., суддів: Геращенко І. В., Гаврищук Т. Г.
І. Обставини справи
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області), в якому просив:
1.1. визнати протиправними та скасувати накази ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с та від 12 липня 2019 року № 582 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
1.2. поновити майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на рівнозначній посаді в ГУНП в Луганській області;
1.3. стягнути з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2019 року по день поновлення на службі в ГУНП в Луганській області.
2. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року, позовну заяву залишено без розгляду.
4. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з пропуску позивачем строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), на оскарження наказів ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с та від 12 липня 2019 року № 582 о/с.
До такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли з огляду на те, що позивач, звернувшись до суду з цим позовом у лютому 2025 року, про порушення своїх прав позивач дізнався щонайменше 31 травня 2019 року, що підтверджується власноруч написаними розписками про отримання трудової книжки, військового квитка та довідки військовозобов`язаного.
При цьому суди попередніх інстанцій, серед іншого, зазначили про ОСОБА_1 неодноразово протягом 2019-2021 років звертався до суду з різними вимогами до різних відповідачів, при цьому свої вимоги обґрунтовував тим, що проходив службу в поліції та наказами від 22 травня 2019 року № 410 о/с, від 12 липня 2019 року № 582 о/с звільнений зі служби, зазначені накази позивачем надавалися до суду у якості доказів. Так, наприклад, у справах № 360/4238/19, № 360/923/20, № 360/1504/20, № 360/346/20, № 360/3346/20, № 360/377/20, № 360/923/20, № 360/300/21 ОСОБА_1 копії наказів ГУНП в Луганській області № 410 о/с та № 582 о/с надавав до позову в якості доказів.
Таким чином, суди попередніх інстанцій процесуальний строк, встановлений для оскарження наказу про звільнення для ОСОБА_1 сплинув ще 01 липня 2019 року.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Представник позивача - адвокат Рижков Анатолій Олександрович, вважаючи судові рішення такими, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
6. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача зазначені у адміністративному позові у повному обсязі.
Така позиція ґрунтується на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували доводи позивача та не надали їм належної оцінки, неповно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є порушенням норм процесуального права.
На обґрунтування касаційної скарги, серед іншого, зазначає, що позивач не міг раніше звернутися через відсутність висновку експертизи, тобто ключового доказу, який мав бути отриманий в рамках досудового розслідування.
Автор касаційної скарги стверджує, що саме отримання результатів експертизи з кримінального провадження було тим моментом, коли позивач реально дізнався про порушення свого права, і що без цих результатів (без встановлення факту підробки) звернення до адміністративного суду було б передчасним та неефективним.
7. Верховний Суд ухвалою від 11 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених частиною другою, пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
8. Представник ГУНП в Луганській області подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
9. Завданням адміністративного судочинства у силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
10. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
11. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
12. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
13. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
14. Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
15. Приписами частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
16. Згідно з частиною п`ятою 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
17. Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
18. Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
19. Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
20. За змістом пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд залишає позовну заву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
ІV. Позиція Верховного Суду
21. Спірним у цій справі є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказів ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с та від 12 липня 2019 року № 582 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
22. Так, процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
23. Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
24. З аналізу положень статей 123, 171 КАС України висновується, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.
25. Суд може повернутися до вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду й після відкриття провадження, і, установивши, що об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду не існувало, постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
26. Закріплений у частинах першій-третій статті 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску такого пропуску.
27. До відкриття провадження у справі реалізація відповідних процесуальних гарантій відбувається шляхом залишення позовної заяви, поданої за межами строків звернення до суду, без руху з пропозицією подати заяву про його поновлення або вказати інші, ніж ті, що зазначені в позовній заяві, підстави для поновлення строку.
28. Подібним чином законодавець урегулював і механізм залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, факт якого встановлено після відкриття провадження у справі, закріпивши у частині третій статті 123 КАС України, що позов залишається без розгляду, якщо позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
29. У справі, що розглядається, ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановити позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання суду пояснень та документального підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
30. З огляду на надані позивачем пояснення ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року відкрито провадження у цій справі.
31. Так, під час розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що, починаючи з 2000 року по 31 травня 2019 року, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до відповідача про звільнення його із займаної посади у зв`язку зі скороченням штатів з 31 травня 2019 року.
Зі змісту рапорту позивача висновується, що він від запропонованих посад відмовився та претензій щодо звільнення немає. Рапорт написано та підписано особисто позивачем.
Наказом ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діяльності ІТТ ГУНП в Луганській області відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) звільнено зі служби в поліції з 31 травня 2019 року.
Крім того, відповідно до наказу ГУНП в Луганській області від 12 липня 2019 року № 582 о/с внесено зміни до наказу від 22 травня 2019 року № 410 о/с в частині зміни розміру вислуги років позивача.
Вказані накази та трудову книжку отримано позивачем 31 травня 2019 року, що підтверджується відповідними розписками про отримання.
31 травня 2019 року позивачем відповідно до положень Закону України "Про запобігання корупції" подано декларацію перед звільненням із займаної посади за період з 01 січня 2019 року по 31 травня 2019 року. Вказаний факт підтверджується відомостями з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
32. Також судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у травні 2019 року перед звільненням подано рапорт відповідачу про надання направлення на військово-лікарську комісію. Дослідженням цього рапорту встановлено, що вимоги статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" щодо отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 роз`яснені, також позивачу відомо, що після проходження ним військово-лікарської комісії, стаття звільнення не буде. Претензій до співробітників кадрового апарату немає. Рапорт написано та підписано особисто позивачем.
Крім того, позивачем у травні 2019 року подано рапорт з проханням надати направлення військово-лікарську комісію до звільнення. Рапорт написано та підписано особисто позивачем.
13 червня 2019 року ДУ "ТМО МВС України по Луганській області" медичною (військово-лікарською) комісією складено свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 № 26/2019, в якому зазначено, що позивач непридатний до служби в поліції.
Відповідну військово-лікарську комісію пройдено позивачем після звільнення зі служби.
16 червня 2020 року позивачем до ГУНП в Луганській області направлено запит, в якому просив надати копії рапортів, які були подані перед звільненням з Національної поліції України, зокрема двох різних рапортів з проханням про надання направлення на військово-лікарську комісію, рапорту про отримання направлення на військово-лікарську комісію, рапорту із проханням звільнити у зв`язку зі скороченням штатів 31 травня 2019 року.
Після надходження відповіді позивачем було виявлено, що ймовірно на рапорті сторонньою особою було дописано дату. Це слугувало підставою подання заяви до Національної поліції України 10 вересня 2020 року, в якій позивач виклав обставини його звільнення та вимагав відповідно до вимог пункту 4 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України провести службове розслідування за фактом порушення чинного законодавства з боку керівництва ГУНП в Луганській області щодо протиправного звільнення його з лав Національної поліції України та вжити відповідних заходів реагування.
33. Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 10 вересня 2020 року позивачу було відомо про внесення певною посадовою особою дати складання рапорту про звільнення у зв`язку зі скороченням штатів (17.05.2019).
34. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що згідно з висновком експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 серпня 2024 року № СЕ-19/113-24/3681-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі "Начальник ВОДІТТ ГУНП в Луганській області" у рапорті на ім`я начальника ГУНП в Луганській області Колесника С.П. від імені ОСОБА_1 про звільнення від 17 травня 2019 року, виконано ОСОБА_1 . Рукописні записи "17.05.2019", розташовані під рукописним записом "майор поліції" у рапорті на ім`я начальника ГУНП в Луганській області Колесника С.П. від імені ОСОБА_1 про звільнення від 17.05.2019, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рукописні записи, розташовані у рапорті на ім`я начальника ГУНП в Луганській області Колесника С.П. від імені ОСОБА_1 про звільнення від 17.05.2019, окрім рукописних записів "УКЗ До наказу 17.05.2019" та " 17.05.2019" під рукописним записом "майор поліції", виконано ОСОБА_1 .
Отже, висновком експерта підтверджено, що безпосередньо текст рапорту написано та підписано особисто ОСОБА_1 , окрім дати рапорту та відповідно резолюції керівника.
35. Суди попередніх інстанцій зазначили, що у травні 2019 року ОСОБА_1 особисто подано рапорт про звільнення зі служби у зв`язку із скороченням штатів та 31 травня 2019 року позивачем відповідно до положень Закону України "Про запобігання корупції" подано декларацію перед звільненням із займаної посади за період з 01 січня 2019 року по 31 травня 2019 року. На підставі вказаного вище рапорту відповідачем видано наказ від 22 травня 2019 року № 410 о/с, яким майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діяльності ІТТ ГУНП в Луганській області відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) звільнено зі служби в поліції з 31 травня 2019 року, та наказ від 12 липня 2019 року № 582 о/с про внесення змін до наказу від 22 травня 2019 року № 410 о/с в частині зміни розміру вислуги років позивача. Зі змістом вказаного наказу від 22 травня 2019 року № 410 о/с позивач був ознайомлений 31 травня 2019 року.
Наведене свідчить, що у рапорті про звільнення, поданому особисто ОСОБА_1 , та у спірному наказі від 22 травня 2019 № 410 о/с чітко зазначено підставу звільнення позивача зі служби. Протягом року, до 10 вересня 2020 року позивачем не заперечувався факт його звільнення з лав Національної поліції України саме з підстав скорочення штатів. 
Отже, до 10 вересня 2020 року у позивача не виникало жодних сумнівів стосовно підстав подання ним рапорту про звільнення саме у зв`язку зі скороченням штатів та звільнення його зі служби відповідно до наказу від 22 травня 2019 року № 410 о/с у зв`язку зі скороченням штатів.
36. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що строк звернення до суду варто обчислювати з 10 вересня 2020 року, тобто з моменту коли позивачу стало достеменно відомо про внесення у рапорт певною особою дати складання рапорту, поданого ОСОБА_1 у травні 2019 року про звільнення у зв`язку із скороченням штатів. З цим позовом ОСОБА_1 міг звернутися до суду відповідно до положень статті 122 КАС України у місячний строк, який сплинув 10 жовтня 2020 року.
Як встановлено судом, позивач звернувся до суду лише 07 лютого 2025 року, тобто з пропуском місячного строку встановленого статтею 122 КАС України.
Підставою ж звернення із позовною заявою до суду слугував факт вчинення відносно позивача латентного злочину відповідачем. А саме, під час звільнення працівниками ГУНП в Луганській області підроблено рапорт позивача, на підставі якого було видано протиправний (злочинний) наказ про звільнення.
37. У доводах автор касаційної скарги наголошує, що саме отримання результатів експертизи з кримінального провадження було тим ключовим моментом, коли позивач реально дізнався про порушення свого права, і що без цих результатів (без встановлення факту підробки) звернення до адміністративного суду було б передчасним та неефективним. 
Натомість з матеріалів справи висновується, що у рапорті про звільнення, який подано безпосередньо позивачем, а також у спірному наказі від 22 травня 2019 року № 410 о/с чітко зазначено підставу звільнення позивача зі служби.
Крім того, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 360/377/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області, предмет спору якого стосувався виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
При цьому підставою для відмови у задоволенні позову слугувало те, що наказом ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів) Закону України "Про Національну поліцію", а не за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Рішення суду набрало законної сили 02.06.2020.
Варто зазначити, що навіть після набрання законної сили рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 360/377/20 у позивача не було заперечень щодо звільнення зі служби саме у зв`язку зі скороченням штатів.
38. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
39. Водночас обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
40. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився й апеляційний суд, позов залишив без розгляду з огляду на пропущення позивачем місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
41. Як уже зазначалось, згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
42. Водночас приписами частини другої статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
43. Зі змісту наведених норм висновується, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
44. При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
45. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
46. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.
47. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
48. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
49. Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що строк звернення до суду з цим позовом не пропущено, оскільки відповідачем вчинено триваюче порушення не беруть до уваги, адже предметом оскарження є акт індивідуальної дії, дію якого вичерпано у зв`язку з його виконанням, оскільки оскаржуваний наказ вичерпав свою дію шляхом його виконання.
50. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суди попередніх інстанцій, серед іншого, зазначили, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки, починаючи з 10 вересня 2020 року, позивач знав про порушення своїх прав, тобто з моменту коли йому стало достеменно відомо про внесення у рапорт певною особою дати складання рапорту, поданого ОСОБА_1 у травні 2019 року про звільнення у зв`язку із скороченням штатів.
Водночас до суду з цим позовом позивач звернувся 07 лютого 2025 року, тобто більше п`яти років. 
51. Варто зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в частині другій статті 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Своєю чергою суд при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
52. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 640/16276/21.
53. Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права. 
54. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій.
55. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІV. Судові витрати
56. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
по с т а н о в и в:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рижкова Анатолія Олександровича залишити без задоволення.
2. Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року у справі № 360/237/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді А. Г. Загороднюк

О. Р. Радишевська