ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року
м. Київ
справа № 712/6681/23
провадження № 51-4343км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора на 
ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року та захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 
2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року 
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023250310000099, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 361 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 190 КК, та призначено йому покарання: за ч. 1 
ст. 361 КК - у виді обмеження волі на строк на 2 роки; за ч. 3 ст. 190 КК - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, з урахуванням ст. 72 цього Кодексу, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалено рахувати строк відбування покарання з дня затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Ухвалено виконувати самостійно вирок Соснівського районного суду м. Черкаси 
від 14 листопада 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 190, ч. 1 
ст. 361 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 
6 місяців, та на підставі ст. 75 ККзвільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Вирішено питання щодо речових доказів і скасування арешту майна.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК (у редакції Закону 
від 23 грудня 2004 року № 2289-IV зі змінами, внесеними згідно із Законом від 10 листопада 2015 року № 770-VIII), а саме в несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації та спотворення процесу обробки інформації, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК, а саме в шахрайстві, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Так, ОСОБА_7 06 лютого 2022 року о 04:51, перебуваючи за адресою: 
АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння 
чужим майном, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, умисно, використовуючи належний потерпілому ОСОБА_8 мобільний телефон «Xiomi Redmi Note 8 Pro» 
із сім-карткою мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , що є фінансовим номером до інтернет-банкінгу АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого, розраховуючи, що його злочинні дії не будуть виявлені, усвідомлюючи настання наслідків за вчинювані ним протиправні дії, розуміючись на тонкощах банківської системи, зокрема щодо надання послуг клієнтам АТ КБ «ПриватБанк», без дозволу власника, видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_8 , здійснив 
вхід до його облікового запису в мобільному додатку «Приват24», установленому 
на вказаний вище мобільний телефон, авторські права на який належать 
АТ КБ «ПриватБанк», після чого 06 лютого 2022 року о 07:18 здійснив 
збільшення кредитного ліміту на вже наявній кредитній карті «Універсальна» 
з № НОМЕР_2 до 25 000 грн, у результаті чого отримав повний доступ 
до банківських рахунків ОСОБА_8 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», 
що призвело до несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, витоку інформації та спотворення процесу обробки інформації, яка відповідно 
до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею.
Він же 06 лютого 2022 року о 06:12, перебуваючи за указаною вище адресою, використовуючи мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 «Xiomi Redmi Note 8 Pro» із сім-карткою мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 , що є фінансовим номером до інтернет-банкінгу АТ «Універсал Банк» потерпілого, розраховуючи, що його злочинні дії не будуть виявлені, усвідомлюючи настання наслідків за вчинювані ним протиправні дії, розуміючись на тонкощах банківської системи, зокрема щодо надання послуг клієнтам АТ «Універсал Банк», без дозволу власника, видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_8 , здійснив 
вхід до його облікового запису в мобільному додатку «Моно-24», що був установлений на вказаний вище мобільний телефон, авторські права на який належать АТ «Універсал Банк», у результаті чого отримав повний доступ 
до банківських рахунків ОСОБА_8 , відкритих в АТ «Універсал Банк», 
що призвело до несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, витоку інформації та спотворення процесу обробки інформації, яка відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею.
Крім того, за встановлених вище обставин ОСОБА_7 06 лютого 2022 року 
о 07:18, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 ,
умисно, шляхом обману та вчинення незаконних операцій, використовуючи мобільний телефон «Redmi 6A» і мережу «Інтернет», здійснив збільшення кредитного ліміту на вже наявній кредитній картці АТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» № НОМЕР_2 , відкритій на ім`я ОСОБА_8 , до 25 000 грн, після чого заволодів грошовими коштами потерпілого, а саме: 
- 06 лютого 2022 року: о 07:30:30 на суму 1039,1 грн; о 07:40:36 на суму 5200 грн; о 08:56:52 на суму 2082,56 грн; о 09:08:26 на суму 1561,92 грн.
- 11 лютого 2022 року: о 01:10:22 на суму 1041,28 грн; о 01:11:17 на суму 2082,56 грн; о 01:12:29 на суму 520,64 грн; о 01:13:39 на суму 2082,56 грн; о 01:14:36 на суму 2082,56 грн; о 01:15:27 на суму 2082,56 грн; о 01:16:19 на суму 2082,56 грн; о 01:17:10 на суму 2082,56 грн; о 02:16:49 на суму 520,64 грн; о 02:17:48 на суму 520,64 грн, після чого розпорядився вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 24982,14 грн.
Він же за вказаних вище обставин у період із 06:18 06 лютого до 02:21 08 лютого 2022 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, шляхом обману та вчинення незаконних операцій, використовуючи невстановлений електронний пристрій, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 з банківської картки АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_4 , відкритої на ім`я ОСОБА_8 , а саме:
- 06 лютого 2022 року: о 06:18 на суму 148 грн; о 06:26 на суму 54 грн; о 06:50 
на суму 500 грн; о 08:36 на суму 410 грн; о 12:12 на суму 100 грн; о 12:12 на суму 1030,44 грн; о 12:12 на суму 1030,44 грн; о 12:13 на суму 1040 грн; о 12:14 на суму 1040 грн; о 12:15 на суму 1040 грн; о 12:16 на суму 1040 грн; о 12:17 на суму 1040 грн; о 12:17 на суму 1040 грн; о 12:18 на суму 1040 грн; о 12.19 на суму 1040 грн; о 12:19 на суму 1040 грн; о 12:20 на суму 1040 грн; о 12:21 на суму 1040 грн; о 12:22 на суму 1040 грн; о 12:22 на суму 1040 грн; о 13:46 на суму 5200 грн; о 16:31 на суму 4888 грн; о 17:11 на суму 312 грн; о 18:01 на суму 1976 грн.
- 08 лютого 2022 року: о 02:21 на суму 81,06 грн, після чого розпорядився цими грошима на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 29 249,94 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , умисно, шляхом обману та вчинення незаконних операцій, з використанням мережі «Інтернет» 06 лютого 2022 року: 
- о 12:41, використовуючи телефон «Redmi 6А» із сім-картками ОСОБА_8 з номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_3 (вказаний як додатковий телефон) створив заявку до фінансової установи ТОВ «Лінеура Україна» й о 14:55 уклав договір кредитної лінії № 2908151, наслідком якого було отримання грошових коштів у сумі 2000 грн на вказану в заявці банківську картку АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_5 , які витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на зазначену суму;
- о 13:32, використовуючи телефон «Redmi Note 8T» із сім-карткою 
ОСОБА_8 з номером НОМЕР_3 створив заявку до фінансової установи ТОВ «Авентус Україна» та о 13:38 уклав договір кредитної лінії № 5498124, наслідком якого було отримання грошових коштів у сумі 5100 грн на вказану в заявці банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_4 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , які він витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на зазначену суму.
- о 16:14, використовуючи телефон «Redmi Note 8 Рro» із сім-карткою з номером НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_8 , створив заявку до фінансової установи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та о 16:20 уклав договір кредитної лінії № 74857333, наслідком якого було отримання грошових коштів у сумі 2288 грн на вказану в заявці банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_4 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , які витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану вище суму;
- о 15:48, використовуючи телефон «Redmi Note 8 Рro», із сім-карткою № НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_8 та мобільного телефону «Redmi 6A» створив заявку до фінансової установи ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», та о 17:50 уклав договір кредитної лінії № 297999654, наслідком якого було отримання грошових коштів в сумі 3800 грн на вказану в заявці банківську картку АТ «Міжнародний інвестиційний Банк» № НОМЕР_6 , які він витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану вище суму;
- 07 лютого 2022 року о 02:21, використовуючи невстановлений електронний пристрій із сім-карткою ОСОБА_8 № НОМЕР_3 , створив заявку 
до фінансової установи ТОВ «Інстафінанс», та о 08:00 уклав Договір кредитної лінії № ID4157419, наслідком якого було отримання грошових коштів в сумі 1300 грн 
на вказану в заявці банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_4 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 які він витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану вище суму;
- 08 лютого 2022 року о 02:08, використовуючи невстановлений електронний пристрій із сім-карткою ОСОБА_8 № НОМЕР_3 , створив заявку 
до фінансової установи ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», та о 06:14 уклав договір кредитної лінії № РDLM957869689, наслідком якого було отримання грошових коштів сумі 500 грн на вказану в заявці банківську картку «Акцент-Банку» № НОМЕР_7 , які він витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану вище суму. Цього ж дня о 07:54, використовуючи телефон «Redmi Note 8 Рro», із сім-картками № НОМЕР_3 , 
№ НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_8 , створив заявку до фінансової установи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та уклав договір кредитної лінії № 279760, наслідком якого було отримання грошових коштів в сумі 600 грн на вказану в заявці банківську картку «Акцент-Банку» № НОМЕР_7 , які він витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану вище суму.
Зазначеними вище діями потерпілому ОСОБА_8 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 69820,08 грн.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2025 року вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 залишив без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
Прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду.
На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції, всупереч положенням ч. 7 ст. 72 КК, а також усталеній судовій практиці, не вирішив питання щодо зарахування у строк покарання строку застосування 
до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту 
в періоди з 27 червня до 04 жовтня 2023 року та з 13 грудня 2023 року до 17 січня 2025 року.
Захисник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд у місцевому суді.
Стверджує, що суди попередніх інстанцій усупереч приписам ч. 7 ст. 72 КК 
не зарахували строку перебування засудженого під цілодобовим домашнім арештом з 27 червня 2023 року до 21 серпня 2025 року у строк покарання.
Крім того, зазначає, що апеляційний суд не зарахував ОСОБА_7 строку перебування під вартою у порядку виконання оскаржуваного вироку у строк покарання.
Також, вважає, що суд неправильно кваліфікував вчинене засудженим діяння. 
Так, звертає увагу, що в обвинувальному акті не встановлено, яким чином 
у ОСОБА_7 опинився мобільний телефон ОСОБА_8 (з власної волі потерпілого чи іншим шляхом). На переконання захисника, встановлення цієї обставини є обов`язковою для кваліфікації кримінальних правопорушень, передбачених статтями 190 та 361 КК. 
У зв`язку з цим, вважає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не відповідає кваліфікації кримінального правопорушення, яке суд визнав доведеним. 
Крім того, на переконання касатора, суд не встановив, яким способом було вчинено інкриміноване засудженому шахрайство.
Також, зауважує, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у розгляді доводів захисника, викладених у письмових поясненнях до апеляційної скарги засудженого, щодо неправильної кваліфікації інкримінованого йому діяння, посилаючись на те, що вони подані не суб`єктом апеляційної скарги і поза межами строку на апеляційне оскарження. Хоча ОСОБА_7 під час надання пояснень по суті апеляційної скарги вказував на необхідність перевірки вироку щодо неправильної кваліфікації за ч. 3 ст. 190 КК.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу сторони захисту у повному обсязі, а касаційну скаргу прокурора - частково.
Прокурор просила задовольнити у повному обсязі касаційну скаргу прокурора, 
а касаційну скаргу захисника - частково.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи в касаційних скаргах прокурора та захисника, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.
Зі змісту ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення, вбачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено.
Розглянувши доводи, викладені в касаційних скаргах прокурора і захисника, Суд зазначає таке.
Щодо тверджень захисника про неправильну кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_7 діяння
Так, захисник у касаційній скарзі зазначає, що суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні діяння, яке йому не інкримінувалося, оскільки в обвинувальному акті 
не встановлено, яким чином у нього опинився мобільний телефон ОСОБА_8 
(з власної волі потерпілого чи іншим шляхом). На її переконання, для кваліфікації кримінальних правопорушень, передбачених статтями 190 та 361 КК, встановлення цієї обставини є обов`язковою. У зв`язку з цим, вважає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не відповідає кваліфікації кримінального правопорушення, яке суд визнав доведеним. 
Однак ці доводи касаційної скарги захисника є безпідставними з огляду на таке.
Згідно із законодавчим визначенням об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК, полягає в заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману чи зловживання довірою.
В складі шахрайства обман чи зловживання довірою є самостійними (альтернативними) способами вчинення кримінального правопорушення.
За усталеною судовою практикою обман, як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно, у його класичному розумінні, є інформаційним впливом з метою введення в оману через повідомлення власнику, особі у фактичному володінні якої перебуває майно або вона має право розпорядитися майном, завідомо неправдивих відомостей, повідомлення яких має вагоме значення для ухвалення останніми рішення щодо передачі майна, права на майно винуватому, який в такий спосіб прагне протиправно, безповоротно і безоплатно заволодіти чужим для нього майном, а також приховування певних відомостей з такою ж метою, коли винуватий прагне підтримати оману, яка виникла внаслідок інших обставин до його протиправних дій. 
Характерною ознакою шахрайства є зовні добровільна передача винному майна чи права на нього власником (володільцем), який діє під впливом омани, викликаної протиправною поведінкою з боку винного, яка й обумовлює похідне від неї волевиявлення та передачу останньому чужого для нього майна чи права на майно.
Використання засобів дистанційної комунікації (телефон, комп`ютер тощо) суттєво розширює межі можливого протиправного впливу з метою введення в оману уповноваженої особи щодо тих чи інших обставин, які обумовлюють заволодіння чужим майном. 
Так, особа шляхом обману, зокрема, за допомогою використання відповідних додатків та програмного забезпечення, завантажених у мобільний телефон з метою віддаленого керування відкритими в банку рахунками та розпорядження коштами, може розпорядитися чужими для неї грошима як власними і протиправно заволодіти ними. У цьому випадку подана особою в такий спосіб завідомо неправдива інформація, яка нібито виходить від власника банківського рахунку, обумовлює можливість розпорядження «як власником» чужими грошима з чужого банківського рахунку. 
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зауважує, що засуджений шляхом використання мобільних телефонів, невстановлених електронних пристроїв та фінансових номерів потерпілого ідентифікувався через мережу «Інтернет» як ОСОБА_8 , і з 06 до 11 лютого 2022 року здійснив низку фінансових операцій, без згоди потерпілого. Так, ОСОБА_7 видав себе за ОСОБА_8 , як власника банківських рахунків та позичальника за кредитними договорами, і за допомогою введення через технічні засоби неправдивої інформації, видавши себе за власника, ввів в оману низку банків і небанківських фінансових установ для заволодіння чужим майном, яке належало потерпілому.
Колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що в цьому випадку мав місце обман як спосіб протиправного заволодіння чужим майном, зміст якого полягає в повідомленні неправдивих відомостей за допомогою використання мобільних телефонів та невстановлених електронних пристроїв щодо персональних ідентифікаційних даних власника банківських рахунків та особи позичальника за кредитними договорами («обман в особі»).
Зважаючи на вказане вище, а також на встановлені місцевим судом фактичні обставини кримінального провадження, з якими повністю погоджувався засуджений, внаслідок чого кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації діяння ОСОБА_7 є неспроможними. 
Так, відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. 
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини 
і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Отже, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, обставини справи, 
в їх сукупності, розглянув справу в межах пред`явленого обвинувачення та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК.
Доводи ж сторони захисту щодо відсутності у пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні обставин протиправного заволодіння мобільним телефоном потерпілого, що, на переконання захисника, має істотне значення для кваліфікації інкримінованого засудженому діяння, є неспроможними, оскільки таке діяння засудженому не інкриміновано, тому під час судового провадження ці обставини суд не досліджував і не перевіряв.
З урахуванням наведеного вище є нерелевантним посилання захисника 
на постанови Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі № 752/23669/23, 
від 14 лютого 2019 року у справі № 454/420/17, від 18 квітня 2019 року у справі 
№ 234/11479/16-к, від 24 січня 2022 року у справі № 657/669/13-к, від 26 травня 
2020 року № 761/29684/15-к, оскільки встановлені у цих справах обставини принципово відмінні від обставин справи, що є предметом нинішнього 
касаційного перегляду, у якій діяння засудженого, зокрема за ч. 3 ст. 190 КК кваліфіковано як шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Стосовно тверджень захисника щодо необґрунтованої відмови апеляційним судом у розгляді її доводів про неправильну кваліфікацію інкримінованого засудженому діяння, викладених у письмових поясненнях до апеляційної скарги засудженого, Суд погоджується з висновками апеляційного суду в цій частині.
Так, згідно з приписами ч. 3 ст. 403 КПК до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги 
і подання заперечень на неї.
За усталеною практикою Верховного Суду у розумінні ч. 3 ст. 403 КПК особою, яка подала апеляційну скаргу є лише учасник судового провадження, який реалізував право на апеляційне оскарження від свого імені. Право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу обвинуваченого, належить виключно суб`єкту її подання, тобто обвинуваченому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 304/1035/20, провадження № 13-58кс23).
Водночас відсутність перевірки апеляційним судом доводів, які не наводилися 
в апеляційних скаргах або заявлялися з порушенням установленого законом порядку, не перешкоджає перевірці таких доводів судом касаційної інстанції у межах процесуальних повноважень відповідно до ст. 436 та ч. 1 ст. 438 КПК.
З огляду на викладене, а також, ураховуючи те, що доводи касаційної скарги захисника, аналогічні тим, що викладені в її письмових поясненнях, про неправильну кваліфікацію інкримінованого засудженому діяння, були предметом перевірки суду касаційної інстанції, Суд вважає, що в цьому конкретному кримінальному провадженні нерозгляд цих доводів апеляційним судом не призвів до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та не вплинув на справедливість судового провадження стосовно ОСОБА_7 .
Щодо необхідності зарахування ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строку його перебування під цілодобовим домашнім арештом, а також частини відбутого ним покарання у виді позбавлення волі за вироком, ухваленим у цьому кримінальному провадженні
28 березня 2024 року набув чинності Закон України від 23 серпня 2023 року 
№ 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань».
Положеннями вказаного Закону ст. 72 КК доповнено ч. 7, відповідно до якої домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в ч. 1 цієї статті, з такого їх співвідношення: три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою 
слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2023 року 
до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 25 серпня 2023 року, а ухвалою цього ж суду від 24 серпня 2023 року продовжено вказаний запобіжний захід до 23 жовтня 2023 року включно.
28 серпня 2023 року у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 ухвалено вирок, яким, крім іншого, залишено без змін запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили. А 05 жовтня 2023 року ОСОБА_7 затримано у порядку виконання цього вироку.
12 грудня 2023 року ОСОБА_7 звільнено з Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» у зв`язку із зупиненням виконання вироку ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року, якою також залишено запобіжний захід ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили. 
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2025 року вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 залишив без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення. Цього ж дня вирок набрав законної сили.
Отже, щодо ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з 27 червня до 04 жовтня 2023 року, а також з 13 грудня 2023 року до 21 серпня 2025 року.
Однак, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу від 21 серпня 2025 року, не врахував наведених вище норм матеріального закону та, як наслідок, не застосував до обвинуваченого закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме положення, передбачені ч. 7 ст. 72 КК, що з огляду на п. 4 ч. 1 ст. 436, п. 1 ч. 1 ст. 413, п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для зміни судового рішення. 
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПКпідставою для скасування або зміни судових рішень за результатами розгляду справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Під час вирішення питання про наявність зазначеної підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 413цього Кодексу. Водночас за приписами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів вбачає підстави для зміни рішень судів першої та апеляційної інстанцій, застосування до засудженого ОСОБА_7 приписів, передбачених ч. 7 ст. 72 КК, а саме зарахувати йому в строк покарання цілодобовий домашній арешт.
Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_7 з 05 жовтня до 12 грудня 2023 року частково відбув покарання у виді позбавлення волі за вироком у цьому кримінальному провадженні, цей строк також необхідно зарахувати.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року стосовно  ОСОБА_7  змінити.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК зарахувати  ОСОБА_7 у строк покарання строк 
його перебування під цілодобовим домашнім арештом у період з 27 червня 
до 04 жовтня 2023 року, а також з 13 грудня 2023 року до 21 серпня 2025 року 
з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Зарахувати у строк покарання частково відбуте засудженим ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за вироком Соснівського районного суду 
м. Черкаси від 28 серпня 2023 рокуз 05 жовтня до 12 грудня 2023 рокувключно. 
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3