ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 487/6397/23

провадження № 61-4195св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Резуненком Денисом Сергійовичем, на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2024 року у складі судді Афоніної С. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
(далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між банком та ОСОБА_1 06 червня 2005 року укладено кредитний договір № NKVPGK04040034 та 26 листопада 2013 року додаткову угоду № 1 до цього договору, за умовами яких останній отримав кредит у загальному розмірі 94 846,80 доларів США строком до 05 червня 2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку за кредитом та з щомісячною комісією у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, а також зі сплатою пені при простроченні виконання зобов`язання.
У період дії договору позичальником неналежним чином виконувалися зобов`язання, внаслідок чого станом на 18 липня 2023 року у нього утворилась заборгованість на суму 241 696,88 доларів США, з якої банк на свій власний розсуд просить стягнути з боржника 136 769,07 доларів США, яка складається з: 69 366,57 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 55 584,74 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 11 536 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом, 281,76 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 03 лютого до 03 серпня 2014 року.

Ураховуючи наведене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь зазначений розмір заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2024 року
позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість 
за кредитним договором №NKVPGK04040034 від 06 червня 2005 року у розмірі 
136 769,07 доларів США.
Вирішено питання стягнення судового збору.

Рішення районного суду мотивовано тим, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши у борг кошти, а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належно не виконував, у результаті чого виникла заявлена банком заборгованість, розмір якої був доведений належними доказами та не спростований боржником.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представником 
Резуненком Д. С., задоволено частково.
РішенняЗаводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 
2024 року змінено, зазначено про часткове задоволення позову.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 125 233,07 доларів США загальної суми боргу за кредитним договором №NKVPGK04040034 від 06 червня 2005 року та додатковою угодою №1 до договору від 26 листопада 2013 року.
Вирішено питання стягнення судового збору.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення на користь банку суми кредиту, відсотків та пені, проте безпідставно стягнув борг за комісією на суму 11 536 доларів США, оскільки така умова додаткової угоди між сторонами була нікчемною. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Резуненко Д. С., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року скасувати у частині стягнення зі ОСОБА_2 відсотків у розмірі 33 379,38 доларів США та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у цій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому Верховним Судом не перевіряються відповідно до положень статті 400 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що банк змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, звернувшись до нотаріуса про видачу виконавчого напису, в якому зазначено про повне й дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором, тому не вправі був продовжувати нараховувати відсотки після 07 листопада 2016 року (дата видачі виконавчого напису).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи не спростовують правильність ухвалених судових рішень, а наведені заявником постанови Верховного Суду були прийняті в нерелевантних справах, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

26 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 червня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKVPGK04040034, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 94 846,8 доларів США, з яких: 80 000 доларів США на придбання нерухомості та 14 846,8 доларів США на сплату страхових платежів, строком повернення кредиту 05 червня 2025 року. За умовами користування кредитними коштами передбачена сплата позичальником відсотків у розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості та сплата щомісячної комісії у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, які разом з самим кредитом складають розмір щомісячного платежу, який повинен позичальник сплачувати кожного місяця з 3 по 10 число у розмірі 1 002,18 доларів США.

Відповідно до заяви на видачу готівки, того самого дня, банком виконано зобов`язання за кредитним договором шляхом видачі ОСОБА_1 80 000 доларів США.

26 листопада 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, за умовами якої сторони зменшили заборгованості за кредитом на 1 111,41 доларів США пені, визначили сплату комісії як винагороди за надання фінансового інструменту у попередньо обумовленому розмірі 0,14 % на місяць від суми виданого кредиту та визначили суму щомісячного платежу у розмірі 1 061,9 доларів США. Визначено сторонами спеціальні терміни позовної давності для вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, що встановлені ними тривалістю 50 років.
Крім того сторонами у додатковій угоді додано, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту за цим договором понад 1460 днів щодо зобов`язань, строк яких не настав, терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення, внаслідок чого заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, є простроченою.
Ця умова додаткової угоди узгоджена сторонами в межах пунктів 3.7, 3.2 кредитного договору, передбачає нарахування неустойки у відповідності до розділу 4 договору та вимагає від позичальника повне погашення заборгованості по кредиту не пізніше дати закінчення строку користування кредитом, визначеної в пункті 1.1, тобто не пізніше 05 червня 2025 року.

Пунктом 2.3.3 договору визначені обставини, за якими банк може вирішити питання про дострокове виконання позичальником зобов`язання, у разі допущених порушень умов договору. У такому разі, крім стягнення платежів, строк виконання яких настав, банк може вимагати від позичальника повернення платежів, строк виконання за якими не настав, для чого визначає дату, на яку позичальник повинен виконати таке зобов`язання та направляє йому про це відповідне повідомлення.

07 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9843, яким стягнуто грошові кошти у сумі 2 991 204,83 грн зі ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № NKVPGK04040034 від 06 червня 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2024 року у справі № 487/585/21, яке не оскаржувалося та набрало законної сили 16 квітня 2024 року, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 07 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 9843, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № NKVPGK04040034 від 06 червня 2005 року у сумі 2 991 204,83 грн. 

24 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. було вчинено інший виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1779, яким звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги банку на заборгованість за кредитним договором № NKVPGK04040034 від 06 червня 2005 року у розмірі 175 751,80 доларів США.

Позичальник не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого, станом на 18 липня 2023 року, за розрахунком банку, має заборгованість, яку банк просив стягнути, у розмірі 136 769,07 доларів США, яка складається з:
- 69 366,57 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);
- 55 584,74 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
- 11 536 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом;
- 281,76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 03 лютого 2014 року до 03 серпня 2014 року.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, зокрема застосування норм права 
без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 
та Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Резуненка Д. С., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 , отримавши кошти в кредит, належно не виконував своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд за виключенням стягнення комісії за нікчемною умовою договору, стягнув з боржника заявлену банком заборгованість.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення районного суду, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача частково, відхилив посилання на зміну банком строку виконання основного зобов`язання та безпідставне нарахування відсотків після такої зміни.

Апеляційний суд вказав, що не є зміною дати настання дострокового виконання зобов`язання звернення позивача у 2016 році із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, оскільки ні сторонами самого договору, ані змістом рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 березня 2024 року, в якому виправлено описку за ухвалою того ж суду від 06 серпня 2024 року, про визнання виконавчого напису від 07 листопада 2016 року таким, що не підлягає виконанню, не встановлено обставин використання кредитором умов пункту 2.3.3 договору щодо дострокового стягнення заборгованості. Навпаки, у рішенні має місце посилання про стягнення строкової заборгованості за певний період (том 2, а. с. 61-65).

Проте, дослідивши встановлені судами обставини та зміст наведеного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 березня 2024 року у справі № 487/585/21, Верховний Суд не може погодитися з такими висновками апеляційного суду.

Так, звертаючись до нотаріуса для видачі виконавчого напису АТ КБ «ПриватБанк» заявляло про стягнення зі ОСОБА_1 саме повного розміру заборгованості, у тому числі достроково заборгованості з тіла кредиту у розмірі 69 366,57 доларів США, які банк просив стягнути й звертаючись до суду позовом у цій справі, яка переглядається. Зазначене апеляційний суд не врахував.

Тобто, банк на підставі частини другої статті 1050 ЦК України вимагав саме дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу, змінивши строк виконання основного зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та інших і така судова практика є незмінною.

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» після зміни строку виконання основного зобов`язання безпідставно продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 оскаржив судові рішення в частині нарахованих відсотків після 11 листопада 2016 року, з посиланням на те, що виконавчий напис нотаріусом було видано 07 листопада 2016 року.

З огляду на розрахунок банку, станом на 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 було нараховано 22 205,36 доларів США відсотків за користування кредитними коштами. Подальше нарахування відсотків було незаконним. При цьому, суд апеляційної інстанції, змінивши рішення районного суду у частині розміру заборгованості, яка стягується, визначив розмір заборгованості у розмірі 125 233,07 долари США, з яких 55 584,74 доларів США - відсотки за користування кредитом. 

Враховуючи наведене, судове рішення апеляційного суду необхідно змінити шляхом зменшення розміру заборгованості на 33 379,38 доларів США (55 584,74 - 22 205,36).

Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» складає 91 853,69 долари США (125 233,07 - 33 379,38), у тому числі 22 205,36 доларів США відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно із частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи, що через зміну судового рішення загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зменшилася на 26,7 %, то необхідно зменшити стягувану з нього суму судового збору на користь банку та в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, слід змінити суму судового збору, що підлягає стягненню з банку на користь держави на відповідну суму, а також стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 29 288,4 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Резуненком Денисом Сергійовичем, задовольнити частково.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року змінити. 

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 91 853,69 доларів США загальної суми боргу за кредитним договором від 06 червня 2005 року № NKVPGK04040034 та додатковою угодою № 1 до договору від 26 листопада 2013 року.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 40 272 грн 66 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави залишок відстроченого судового збору у розмірі 38 419 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 21 584 грн 32 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 29 288 (двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк